УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., адвокатів Звонарьова В.В., Шолохова А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Звонарьов В.В., звернулась до суду із даною скаргою, в якій зазначила, що в листопаді 2019 року вона звернулась до адвоката, який направив адвокатський запит до Волноваського ВДВС. З отриманої 03 грудня 2019 року відповіді вона дізналась про порушення її прав та допущення державним виконавцем неправомірної бездіяльності та вчинення неправомірних дій. Зокрема, вказує, що з 19 лютого 2015 року на примусовому виконанні Волноваського районного ВДВС перебуває виконавчий лист №2-781 від 05.04.2001 року, виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Вказане виконавче провадження було передано з Кальміуського ВДВС м.Маріуполя до Волноваського ВДВС. Проте, посилаючись на положення статті 20 Закону України «Про виконавче провадження», вказує, що оскільки боржник зареєстрований в селищі Талаківка Кальміуського району, тому нарахування розміру щомісячних платежів та заборгованості за аліментами державним виконавцем Волноваського районного ВДВС, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника за відомостями Управління статистики у Волноваському районі є неправомірними. Оскільки боржник за виконавчим листом ОСОБА_2 не проживав та не працював на території Волноваського району, державний виконавець не мав права проводити виконавчі дії, а виконавчі дії мали проводитись державним виконавцем Кальміуського ВДВС м.Маріуполь, а всі нарахування заборгованості мали проводитись, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника за відомостями Управління статистики у Кальміуському районі м.Маріуполя. Державний виконавець, керуючись п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», з`ясувавши, що боржник ОСОБА_2 не території Волноваського району не працює та не проживає, зобов`язаний був закінчити виконавче провадження для направлення виконавчого документа за належністю до Кальміуського ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області. Всупереч цьому, державний виконавець за період з жовтня 2014 року по січень 2019 року здійснював нарахування щомісячних платежів та заборгованість за аліментами, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника за даними Управління статистики у Волноваському районі Донецької області. За таких обставин, вважає, що довідка розрахунок заборгованості по аліментам від 29.11.2019 року за №29579 за підписом головного державного виконавця Волноваського РВДВС ГТУЮ в Донецькій області І.В. Проскурня, розрахована неправомірно.

На підставі цього просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яка виявилась у неприйнятті рішення про закінчення виконавчого провадження №46614883 за п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та не направлення виконавчого документа за належністю до Кальміуського (Іллічівського) ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області;

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області І.В.Проскурня, які виявились у здійсненні розрахунку щомісячних платежів та заборгованості по аліментах за період з жовтня 2014 року по січень 2019 року за виконавчим листом №2-781 від 05.04.2001 року, виданим Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника за даними Управління статистки у Волноваському районі Донецької області;

- скасувати розрахунок заборгованості по аліментам 29579 від 29.11.2019 року, головного державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, здійснений за період з жовтня 2014 року по січень 2019 року, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника за даними Управління статистки у Волноваському районі Донецької області;

- зобов`язати державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області закінчити виконавче провадження №46614883 та передати за належністю виконавчий лист №2-781, виданий 05.04.2001 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, до Кальміуського відділу державного виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Заявник скарги ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні адвокат Звонарьов В.В. вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити, наполягаючи на тому, що державний виконавець Волноваського РВДВС не мав права здійснювати розрахунок заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки боржник на території Волноваського ВДВС не був зареєстрований та не працевлаштований, тому державний виконавець повинен був закінчити виконавче провадження та спрямувати його за належністю до Кальміуського ВДВС м.Маріуполь і вже державний виконавець Кальміуського ВДВС м.Маріуполь мав право здійснювати розрахунок заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (м.Маріуполь), де середня заробітна плата є вищою, ніж у Волноваському районі.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином через свого представника адвоката Шолохова А.Ф.

Представник боржника адвокат Шолохов А.Ф. у судовому засіданні заперечував проти доводів скарги, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що ОСОБА_2 з 20 жовтня 2014 року по 01 квітня 2016 року працював водієм ТОВ «Зернотранс» у м.Волноваха, тому виконавче провадження було здійснено Волноваським РВДВС і розрахунки заборгованості та розмір аліментів здійснені за даними Управління статистики у Волноваському районі виконані правомірно, за місцем працевлаштування боржника. Крім того, боржник ОСОБА_2 згідно виконавчого листа, виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя в жовтні 2013 року, повинен був сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 33% від розміру заробітної плати. Таким чином, вважає, що борг по аліментам на користь скаржниці з жовтня 2013 року повинен був розраховуватися виходячи з 17% з заробітної плати боржника ОСОБА_2 . За період часу з травня 2016 року по 22 січня 2019 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 44000,00 гривень. Вважає, що перераховані ним кошти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 сплачені в повному обсязі і виконавче провадження закінчено правомірно. На підставі цього просив відмовити у задоволені скарги.

Державний виконавець або представник Волноваського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не прибув, надіслав до суду письмові заперечення, в яких скаргу не визнав та зазначив, що 19.02.2015 року до Волноваського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 10.02.2015 року, виданої Іллічівським ВДВС Маріупольського МУЮ, надійшло виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-781 від 05.04.2001 року, виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитино повноліття. Того ж дня винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 08.07.2019 року державним виконавцем винесено постанови про встановлення тимчасових обмежень в реалізації певних прав боржником. Також внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників. В результаті вжитих державним виконавцем заходів до відділу з`явився боржник та надав документи часткової оплати аліментів. 27 вересня 2019 року з боржника стягнуто заборгованість зі сплати аліментів та штраф на користь стягувача. Стягнуті кошти у розмірі 25987,35 гривень перебувають на депозитному рахунку відділу. 16 жовтня 2019 року стягувачу ОСОБА_1 направлено повідомлення про необхідність надати до Волноваського РВДВС свої банківські реквізити для зарахування стягнутих з боржника 27.09.2019 року коштів зі сплати аліментів. На підставі цього просив відмовити у скарзі.

Також від начальника Волноваського РВДВС надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності державного виконавця.

Згідно з частиною 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку із належним повідомленням державного виконавця про дату та час розгляду скарги та надходженням від нього письмового відзиву, в якому останній просив проводити розгляд справи без його присутності, суд вважає можливим розглянути скаргу та прийняти ухвалу за відсутності державного виконавця, дії якого оскаржуються.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 квітня 2001 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області був виданий виконавчий лист №2-781 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.03.2001 року.

Згідно з виконавчим листом місце проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_1 .

Згідно з постановою державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 10 лютого 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-781 від 05.04.2001 року, виданого Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини щомісячно, було закінчено на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент прийняття постанови) у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, а саме до Волноваського ВДВС РУЮ, оскільки державним виконавцем встановлено, що з 20.12.2014 року боржник працює в ВАТ «Зернотранс» та бухгалтерія підприємства знаходиться за адресою: м.Волноваха, вул.Кузнецова, 22. Заборгованість станом на 19.10.2014 року складає 7783,08 гривень.

Згідно з постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції від 19.02.2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-781 від 05.04.2001 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини щомісячно.

Згідно з статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 ч.1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі за текстом Закон) однією із засад здійснення виконавчого провадження є законність.

Одним із заходів примусового виконання рішень згідно з статтею 10 Закону є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла в 2015 році) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 195 Сімейного кодексу України передбачено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно з даною статтею заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

В ході розгляду скарги на запит суду були отримані відомості із Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України, Головного управління ДПС у Донецькій області, а також із підприємства ТОВ «Зернотранс», відповідно до яких боржник ОСОБА_2 з жовтня 2014 року по квітень 2016 року був офіційно працевлаштований на підприємстві ТОВ «Зернотранс» та отримував заробітну плату, розмір якої є вищий, ніж середня заробітна плата працівника у Волноваському районі за даними місцевого управління статистики.

Натомість згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам, виданою державним виконавцем Волноваського районного ВДВС ГТУЮ в Донецькій області від 29 листопада 2019 року №29579, за виконавчим листом №2-781 від 05.04.2001 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини, за боржником значиться заборгованість в сумі 10 654,50 гривень. При цьому з даного розрахунку вбачається, що державним виконавцем за весь період перебування виконавчого провадження проведено розрахунок заборгованості в порядку частини 2 статті 195 Сімейного кодексу України як для платника аліментів, який не працює, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати штатного працівника у Волноваському районі за даними місцевого управління статистики.

Отже державним виконавцем при нарахуванні суми аліментів не було встановлено та не враховано дійсний розмір заробітної плати ОСОБА_2 , яку він отримував в період роботи в ТОВ «Зернотранс» з лютого 2015 року по квітень 2016 року, що призвело до безпідставного зменшення суми заборгованості по аліментам та порушення майнових прав стягувачки.

Згідно з частиною 3 статті 68 Закону (в редакції, яка діяла в 2015 році до втрати чинності закону - 05.01.2017 року) про звернення стягнення на заробітну плату боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Згідно з частиною 7 статті 74 Закону (в редакції, яка діяла в 2015 році до втрати чинності закону - 05.01.2017 року) у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України ( 2947-14 ).

Проте державним виконавцем всупереч вимогам закону не долучено докази винесення подібної постанови, за якою було б звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 , яку він отримував в ТОВ «Зернотранс» за період з лютого 2015 року по квітень 2016 року. Так само долучений до справи розрахунок заборгованості по аліментам вказує на неврахування державним виконавцем відомостей про наявність у боржника офіційного доходу за місцем працевлаштування.

За таких обставин дії державного виконавця при нарахуванні розміру заборгованості по аліментам за період з лютого 2015 року по квітень 2016 року є неправомірними та не відповідають вимогам частини 1 статті 195 Сімейного кодексу України, а проведений ним розрахунок заборгованості по аліментам не є вірним.

Крім того, згідно з частинами 1 та 5 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла в 2015 році до втрати чинності закону - 05.01.2017 року) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з`ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Згідно з частинами 7 та 8 статі 20 вказаного Закону виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Спори про місце здійснення виконавчих дій між органами державної виконавчої служби не допускаються.

Аналогічні положення закріпленні в статті 24 нині діючої редакції Закону України «Про виконавче провадження (в редакції закону №1404-VІІІ), згідно з яким виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно з абзацом 2 пункту 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (надалі за текстом Інструкція) виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі:

якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Згідно з пунктом 7 зазначеного розділу Інструкції передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися: у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.

Про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження (пункт 9 розділу V Інструкції).

З системного аналізу наведених норм слідує, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У випадку зміни місця роботи боржника та відсутності на території Волноваського району майна, на яке може бути звернуто стягнення, державний виконавець в силу вимог частини 5 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла в 2015 році до втрати чинності закону - 05.01.2017 року) та абзацу 2 пункту 6 розділу V Інструкції повинен закінчити виконавче провадження та спрямувати його за місцем проживання боржника, яким є с.Талаковка Кальміуського району міста Маріуполя, що слідує із виконавчого листа. Вчинення вказаних дій державним виконавцем є обов`язком, а не правом, що витікає із імперативних положень законодавства, оскільки порушення місця виконання рішення суду та проведення нарахувань заборгованості по аліментам не за місцем проживання або роботи боржника призводить до невірного нарахування заборгованості по аліментам та порушення прав стягувача.

Натомість, виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 до лютого 2015 року перебувало в Іллічівському ВДВС Маріупольського МУЮ за місцем проживання боржника в селі Талаковка Кальміуського району міста Маріуполя, але після отримання відомостей про місце роботи боржника в Волноваському районі (в ТОВ «Зернотранс») виконавче провадження було закінчено та спрямовано до Волноваського районного ВДВС - за місцем роботи боржника, для звернення стягнення на його заробітну плату. Після припинення боржником трудової діяльності в квітні 2016 року та звільнення з ТОВ «Зернотранс» (а.с.45) державний виконавець безпідставно продовжив нараховувати заборгованість по аліментам в порядку частини 2 статті 195 Сімейного кодексу України як для платника аліментів, який не працює, виходячи із середнього розміру заробітної плати працівника у Волноваському районі за даними місцевого управління статистики. При тому, що будь-яких подальших законних підстав для перебування виконавчого провадження у Волноваському РВДВС з квітня 2016 року не було, оскільки місце роботи, проживання та місце знаходження майна ОСОБА_2 не перебували на території Волноваського району, та, відповідно, компетенція державного виконавця Волноваського РВДВС не поширювалась на інші райони, тому державний виконавець зобов`язаний був у відповідності до наведених положень не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надіслати виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомити стягувача.

Проте державний виконавець Волноваського РВДВС допустив неправомірну бездіяльність та безпідставно не встановив всіх обставин, необхідних для правильного визначення місця виконання рішення суду, чим порушив права стягувача.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 49 Закону (в редакції, яка діяла в 2015 році до втрати чинності закону - 05.01.2017 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Натомість нині діюча редакція Закону (стаття 39) не передбачає необхідність закінчення виконавчого провадження у випадку направлення виконавчого провадження за належністю до іншого органу державного виконавчої служби, зв`язку із цим на теперішній час суд не вправі зобов`язувати державного виконавця закінчити виконавче провадження у випадку направлення виконавчого провадження за належністю до іншого підрозділу.

Крім того, відсутні законні підстави для судового захисту прав скаржниці шляхом зобов`язання державного виконавця Волноваського РВДВС передати виконавче провадження до конкретного відділу державної виконавчої служби, адже виключно до повноважень державного виконавця належить здійснення примусових заходів та перевірка майнового стану боржника, за результатами вчинення яких на теперішній час може бути встановлене інше місце проживання, роботи, отримання доходів або місце розташування майна ОСОБА_2 , на яке може бути звернуто стягнення, від місця розташування яких залежить місце виконання рішення суду та обрання певного відділу державної виконавчої служби, до якого повинно бути спрямовано виконавче провадження.

Також суд не вправі скасовувати розрахунок заборгованості по аліментам, оскільки такий спосіб захисту також не передбачений статтею 451 ЦПК України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку та за існуючих обставин скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом визнання неправомірними дій державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) під час здійснення розрахунку заборгованості по аліментам в період з жовтня 2014 року по 22 січня 2019 року за виконавчим провадженням №46614883 з виконання виконавчого листа №2-781, виданого 05 квітня 2001 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області, та зобов`язати відповідного державного виконавця провести новий розрахунок заборгованості по аліментам з урахуванням фактичного розміру заробітної плати (доходів) ОСОБА_2 , а також відомостей про зміну місця роботи, та зобов`язати державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження врахувати вказані вимоги законодавства щодо правильного визначення місця виконання рішення суду.

В іншій частині скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає.

На підставі цього, керуючись статтями 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам в період з жовтня 2014 року по 22 січня 2019 року за виконавчим провадженням № 46614883 з виконання виконавчого листа №2-781, виданого 05 квітня 2001 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.03.2001 року.

Зобов`язати відповідного державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) за виконавчим провадженням №46614883 провести новий розрахунок заборгованості по аліментам з урахуванням фактичного розміру заробітної плати (доходів) ОСОБА_2 , а також відомостей про зміну місця роботи, та зобов`язати державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження врахувати вказані в ухвалі вимоги законодавства щодо правильного визначення місця виконання рішення суду.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області або безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 10 серпня 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов