ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 серпня 2020 року

м. Харків

Справа № 613/28/20

Провадження № 22-ц/818/1865/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех»

відповідач: директор державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» Тризни Олександра Миколайовича

третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» до директора державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» Тризни Олександра Миколайовича, третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити вчинення таких дій, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 10 січня 2020 року, в складі судді Харченко С.М.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» звернулось з позовом до директора ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» Тризни О.М., третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити вчинення таких дій.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі директор ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що позовна заява подана до відповідача фізичної особи ОСОБА_1 із зазначенням адреси проживання останнього, а не за адресою юридичної особи. Вказує, що предметом позову є визнання протиправними саме особистих дій ОСОБА_1 , який в обставинах, що викладені в позовній заяві, діяв саме не як директор державного підприємства в інтересах цього підприємства, а як фізична особа, яка зловживаючи своїм службовим становищем вчиняє юридично значимі дії в інтересах третьої особи ТОВ «Велес 2000».

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга директор ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо встановленого кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи, у справах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

За змістом частин першої - третьої статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності не господарюючих суб`єктів.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

З огляду на приписи статей 1, 4, 20 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 4 цього Кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до директора державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» Тризни Олександра Миколайовича, третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити вчинення таких дій.

Позивач вказує, що є переможцем аукціону з продажу об`єкта малої приватизації ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат». Наразі позивачу стало відомо, що директор ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» ініціює розірвання договорів оренди землі, які укладені між ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» та фізичними особами.

Вказані дії директора ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» позивач вважає неправомірними та оспорює у справі, яка є предметом цього судового розгляду.

Відповідно до ст.ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

За змістом ч. 4 ст. 91, ст. 92 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Оскільки стороною договорів оренди, розірвання яких, на думку позивача, ініціює ОСОБА_1 , є ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», фактично позивачем оспорюються дії відповідача, які він вчиняє від імені та в інтересах ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» як директор, то фактично має місце спір між ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» та ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносин та вірним є висновок про те, що спір підлягає розгляду господарським судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» залишити без задоволення.

Ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна