ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 серпня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2322/17

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/945/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Бобрової І.О.,

суддів Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря- Позняк О.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про розірвання договору та стягнення вкладу за договором банківського вкладу,

місце постановлення рішення судом першої інстанції м.Чернігів,

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції 31.07.2018,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про розірвання договору та стягнення банківського вкладу, в якому після уточнення позовних вимог просив розірвати Договір вкладу «Депозит Плюс на 12 міс» від 20.05.2013, що був укладений між ним та банком, стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 6 012 193,69 грн, проценти на вклад в сумі 2 558 147,24 грн, пеню в сумі 109 121 315,47 грн, а також 3% річних в сумі 298 962,51 грн та витрати від інфляції в розмірі 1 270 516,54 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 20.05.2013 між ним та ПАТ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN9172 (вклад «Депозит Плюс на 12 мес.»), відповідно до умов якого він передав банку грошові кошти для розміщення їх на депозитному рахунку. Станом на 24.06.2015 залишок вкладу становив 6 012 193,69 грн. За змістом цього договору на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 23,0% річних. Строк вкладу був обумовлений до 20.05.2014, проте був продовжений до 20.05.2015, а потім і до 20.05.2016 у зв`язку з відсутністю наміру у позивача повернути вклад. 26.05.2016 позивач повідомив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про своє небажання продовжувати строк дії договору та просив перерахувати 5 858 020,00 грн з вкладу в рахунок погашення третього платежу за Додатковою угодою №3 від 20.05.2013 до кредитного договору № К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року. Відповідач 12.07.2016 повідомив про неможливість повернення коштів у зв`язку з розірванням договору депозиту та направленням 26.08.2015 коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач вважав, що 26.08.2015 мало місце неправомірне списання суми вкладу відповідачем з його особового рахунку, що і стало підставою для подання зазначеного позову.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року позов задоволено частково, розірвано договір вкладу "Депозит Плюс на 12 місяців" від 20.05.2013 року №SАMDN9172, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 5585020 грн. суми вкладу за договором вкладу "Депозит Плюс на 12 місяців" від 20.05.2013 року №SАMDN9172. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір в розмірі 56490 грн. 20 коп.

Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року стягнуто з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 5585020 грн 00 коп. пені в розмірі трьох відсотків вартості послуги, 149188 грн 89 коп. - 3 % річних, 680255 грн. 44 коп. втрат від інфляції, а всього 6414464 грн 33 коп. Стягнуто з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на користь держави судовий збір в розмірі 64144 грн 64 коп.

Цивільна справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.11.2018 рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за період з 24.06.2015 по 21.04.2017 скасовано. Позовні вимоги в цій частині задоволено частково, стягнуто з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 1338147 грн 21 коп. процентів на банківський вклад. Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05 липня 2018 року в частині стягнення судових витрат з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінено, стягнуто з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1122, 40 грн. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року залишено без змін. Додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року в частині стягнення пені в розмірі 3% вартості послуги змінено. Зменшено суму, визначену судом першої інстанції до стягнення, з 5585020 грн до 40212 грн 14 коп. Додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року в частині стягнення судових витрат з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" скасовано. В іншій частині додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року залишено без змін. Компенсовано АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 4207,20 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року в частині позовних вимог про стягнення пені скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05 липня 2018 року та додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 липня 2018 року у незміненій частині та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року в іншій частині, залишено без змін.

Верховним Судом зазначено, що судами вірно встановлено наявність правових підстав для нарахування та стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», проте апеляційним судом обрано невірний алгоритм обрахування розміру пені, оскільки пеня за прострочення зобов`язання з видачі клієнтові належних йому за договором банківського рахунку сум обраховується від суми утримуваних банком коштів, тобто суми депозиту з нарахованими відсотками. Також Верховний Суд зазначив, що при новому розгляді апеляційному суду також слід врахувати положення ст.551 ЦК України.

З огляду на положення ч.1 ст.417 ЦПК України, дані вказівки є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року щодо пені ОСОБА_2 просив його змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини в такій редакції: "Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 109121315 (сто дев`ять мільйонів сто двадцять одну тисячу триста п`ятнадцять) грн. 47 коп. пені в розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожен день прострочення. Скаржник вважав, що додаткове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач наполягає на тому, що розмір залишку кошті на депозитному рахунку становив 6 012 193,69 грн. Відповідач своїми діями порушив зобов`язання за договором вкладу, тому є підстави для застосування до нього відповідальності, встановленої договором та законом. ОСОБА_1 вважає, що відповідач незаконно розірвав договір вкладу з 26.08.2015 і саме з цієї дати незаконно позбавив його права на отримання належної йому на праві власності суми вкладу в розмірі 6 012 193,69 грн, тому період прострочення становить з 26.08.2015 по 21.04.2017, тобто 605 днів, а сума пені 109 121 315,47 грн. Позивач також зазначав, що клопотання відповідача про застосування норм ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру неустойки не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не надано жодного доказу обґрунтування причин неналежного виконання зобов`язання та не прийнято заходів негайного добровільного усунення порушення та його наслідків.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" просить зазначене рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що додатковим рішенням суд першої інстанції фактично змінив своє рішення від 05.07.2018. Також відповідач вважає, що судом щодо вимоги про стягнення пені в розмірі трьох відсотків вартості послуги згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» не було застосовано строки позовної давності, оскільки про порушення свого права позивач дізнався 31.08.2015, а звернувся з позовом лише 21.04.2017. Відповідач зазначає, що згідно із позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі №759/13827/15-ц, сплата пені згідно з ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» здійснюється у розмірі 3% вартості послуги, тобто виплати банком вкладнику процентів на суму вкладу, за кожен день прострочення, а не на суму самого вкладу, проте у задоволенні вимог про стягнення процентів рішенням суду від 05.07.2018 відмовлено.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на додаткове рішення суду від 31.07.2018 позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Позивач не погоджується із твердженням відповідача про пропуск позовної давності, зазначаючи, що про безпідставне списання коштів, яке мало місце 26.08.2015, він дізнався з листа відповідача від 12.07.2016. До вказаного листа відповідач жодним чином не повідомляв позивача про списання коштів з депозитного рахунку.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в частині, що направлена на новий апеляційний розгляд, частково не відповідає.

Судом встановлено, 20.05.2013 між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" укладено Договір про заощадження №SАMDN9172 - вклад "Депозит Плюс на 12 міс.", відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав Банку грошові кошти у розмірі 5 585 020 грн для розміщення їх на депозитному рахунку на строк 366 днів до 20.05.2014 року включно, з нарахуванням 17% річних на суму вкладу (а.с. 21 т.1).

20.05.2013 ОСОБА_1 було внесено кошти на рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 5 585 020 грн (а.с. 37 т.1).

20.05.2013 між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" укладено додаткову угоду №1 до вказаного депозитного договору, відповідно до якої Банк збільшував процентну ставку по вкладу на 2% річних (а.с. 24 т.1).

Крім того між сторонами укладено додаткову угоду №2 до вказаного депозитного договору про зміну процентної ставки, відповідно до якої термін вкладу по депозитному договору продовжується на 366 днів з 20.05.2014 року по 20.05.2015 року включно, процентна ставка по вкладу на новий термін становить 20 % річних (а.с. 200 т.1).

У день закінчення строку вкладу 20.05.2015 ОСОБА_1 не заявив Банку про свій намір повернути вклад, тому дію договору було продовжено на новий строк до 20.05.2016.

26.08.2015 грошові кошти у розмірі 5 583 969,00 грн. були списані АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з суми вкладу на погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №К4VIGE0000005 від 04.06.2007.

26.05.2016 ОСОБА_2 письмово повідомив АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про своє небажання продовжувати строк дії договору №SАMDN9172 від 20.05.2013 та в порядку, передбаченому п.7 Договору банківського вкладу, вимагав у Банку всю суму вкладу та просив перерахувати 5 858 020, 00 грн з вкладу в рахунок погашення третього платежу за Додатковою угодою №3 від 20.05.2013 до кредитного договору № К4VIGE0000005 від 04.06.2007 (а.с. 15 т.2).

12.07.2016 Банк повідомив ОСОБА_1 про неможливість повернення коштів у зв`язку з розірванням договору депозиту та направленням 26.08.2015 коштів на погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.18 т.2).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 зазначав, що вартість послуги є сумою вкладу в розмірі 6 012 193,69 грн, період прострочення боргу становить з 26.08.2015 (день розірвання банком договору вкладу) по 21.04.2017 (день подання позову), сума пені складає 109 121 315,47 грн.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що уразі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Вказані висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, яку колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, зважаючи на приписи постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 та постанови Верховного Суду від 24.06.2020 по справі, що переглядається.

Судовими рішеннями у справі встановлено, що сума утримуваних банком коштів ОСОБА_1 становила 5 585 020 грн (сума вкладу) та 1 338 147,21 грн (сума процентів згідно з рішенням Чернігівського апеляційного суду від 28.11.2018), а всього на загальну суму 6 923 167,21 грн. Свою вимогу про видачу коштів ОСОБА_1 виклав в заяві до Банку 26.05.2016, отже саме з цієї дати необхідно обчислювати період затримки видачі клієнту коштів. Кількість днів прострочення за період з 26.05.2016 (день подання заяви про видачу коштів) до 21.04.2017 (межі заявлених позовних вимог) складає 331 день. 3% вартості послуги за 331 день становить 68 747 050,40 грн (6 923 167,21 х3%х331).

Підстави для стягнення пені за період з 26.08.2015 по 25.05.2016 відсутні з огляду на приписи ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення в частині стягнення пені, не вірно визначився з поняттям «вартість послуги» , через що невірно провів розрахунки суми пені.

Пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага.

Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

З огляду на вищенаведене, додаткове рішення в частині стягнення на користь позивача пені підлягає зміні.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц.

Отже, стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж у десять разів перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір неустойки до 6 923 167 грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Відповідно, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом збільшення сум, що визначена судом першої інстанції до стягнення, з 5 585 020 до 6 923 167 грн.

Керуючись ст. 551 ЦК України, ст. 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 липня 2018 року - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 липня 2018 року - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 липня 2018 року в частині стягнення пені в розмірі 3% вартості послуги змінити, збільшивши суму, визначену судом першої інстанції до стягнення з 5 585 020 до 6 923 167 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови суду складений 13.08.2020.