Справа № 133/1578/19
Провадження № 22-ц/801/227/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 рокуСправа № 133/1578/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 133/1578/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Козятинський м`ясокомбінат» про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Козятинський м`ясокомбінат» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року, повний текст якого складено 20 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Сороки Д.В.,

встановив:

18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Козятинський м`ясокомбінат» про визнання недійсним наказу про звільнення та виплату середнього заробітку.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що працював у ПрАТ «Козятинський м`ясокомбінат» на посаді слюсаря. 19 січня 2018 року поступив на військову службу до ВЧ А 1376 шляхом укладення контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України терміном на три роки. Наказом голови правління ПрАТ «Козятинський м`ясокомбінат» №16-к від 13 лютого 2018 року його було звільнено з роботи з 19 січня 2018 року на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» він користується гарантіями, передбаченими ч.ч. 3,4 ст.119 КЗпП України, зокрема, збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, установі організації, на час призову під час дії особливого періоду на строк до його закінчення. Особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймалося.

З підстав, що відповідач повинен зберігати за ним робоче місце та виплачувати середній заробіток за час проходження військової служби, просив визнати недійсним наказ голови правління ПрАТ «Козятинський м`ясокомбінат» №16-к від 13 лютого 2018 року про звільнення з роботи у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток починаючи з 20 січня 2018 року по день ухвалення судового рішення.

В подальшому позивач змінив предмет позову шляхом його доповнення та крім іншого просив поновити його на посаді слюсаря з ремонту контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 6 розряду ПрАТ «Козятинський м`ясокомбінат» з 19 січня 2018 року, а також заявив клопотання про поновлення строку на звернення до суду, посилаючись на те, що наказ №16-к про звільнення позивача з посади був виданий 13 лютого 2018 року під час перебування позивача в зоні проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, і йому не оголошувався, не вручався та поштою разом з трудовою книжкою не направлявся, його підпис про ознайомлення з наказом та про отримання трудової книжки відсутній. Місячний строк, встановлений ст. 233 КЗпП України з дня видачі наказу сплив 14 березня 2018 року, під час його перебування в зоні проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, а тому причини пропуску строку є поважними.

На підставі рішення № 1/19, прийнятого акціонерним товариством 17 квітня 2019 року ПрАТ «Козятинський м`ясокомбінат» припинено шляхом перетворення та створено товариство з обмеженою відповідальністю «Козятинський м`ясокомбінат», яке є правонаступником приватного акціонерного товариства «Козятинський м`ясокомбінат» з його правами та зобов`язаннями (а.с.70-85).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Визнано недійсним та скасовано наказ голови правління ПрАТ «Козятинський м`ясокомбінат» № 16-к від 13 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря з ремонту контрольно вимірювальних приладів автоматики 6 розряду з 19 січня 2018 року, у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря з ремонту контрольно вимірювальних приладів автоматики 6 розряду товариства з обмеженою відповідальністю «Козятинський м`ясокомбінат» з 19 січня 2018 року.

Стягнуто з ТОВ «Козятинський м`ясокомбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20 січня 2018 року по день постановлення судом даного рішення, тобто по 15 листопада 2019 року , в розмірі 209 172 гривні 60 копійок.

Стягнуто з ТОВ «Козятинський м`ясокомбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 1921 гривню.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача було звільнено з посади з порушенням вимог закону і недотриманням гарантій на збереження посади та середнього заробітку встановленого ч.4 ст. 119 КЗпП України, вимоги є доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення. Розмір середнього заробітку розраховано з часу звільнення 20 січня 2018 року до прийняття рішення судом 15 листопада 2019 року. Строк на звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП поновлено, як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки копія наказу №16-к від 13 лютого 2016 року та трудова книжка позивачу вручені не були, в строк до 20 березня 2019 року позивач брав участь в проведенні антитерористичної операції, а тому в строк, встановлений ст. 233 КЗпП України не мав змоги звернутися до суду за захистом своїх прав.

В апеляційній скарзі ТОВ «Козятинський м`ясокомбінат» просить рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 49 ЦПК України прийняв до розгляду нові вимоги позивача про поновлення строку на звернення до суду та поновлення на роботі, які містять одночасну зміну і предмета і підстав позову, що є недопустимим, які були подані після початку першого судового засідання. Суд першої інстанції не розглянув заяву відповідача про застосування строків позовної давності та не врахував, що між першим і другим періодом участі ОСОБА_1 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони пройшло 140 днів, протягом якого позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того сума середнього заробітку зазначена без вказівки про неврахування податків і зборів в резолютивній частині рішення суду.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пилипчука В.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що з 11 лютого 2002 року ОСОБА_1 працював слюсарем КІП Відкритого акціонерного товариства «Козятинський птахокомбінат», підстава наказ № 27 від 08 лютого 2002 року (а.с. 4-7).

19 січня 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу до ВЧ А 1376, шляхом укладання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб солдатського, сержантського і старшинського складу, терміном на три роки, що підтверджується вказаним контрактом (а.с. 8-9) та довідкою №103 від 15 квітня 2019 року (а.с. 10).

В період з 19 січня 2018 року по 24 березня 2018 року, з 12 серпня 2018 року по 25 жовтня 2018 року, з 10 листопада 2018 року по 20 березня 2019 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідками №133 від 11 травня 2019 року та №134 від 12 травня 2019 року (а.с. 11, 12).

Наказом голови правління Приватного акціонерного товариства «Козятинський м`ясокомбінат» №16- к від 13 лютого 2018 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи, у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом на підставі п.3 ст.36 КЗпП України з 19 січня 2018 року, що підтверджується витягом з наказу №16-к від 13.02.2018 (а.с. 14) та записом в його трудовій книжці.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 4 статті 119 КЗпП України визначено, що за працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форм власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України які перебувають на службі у Збройних та в інших військових формуваннях, а також, членів їх сімей.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

У відповідності до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

На час укладення позивачем контракту від 19 січня 2018 року набрало чинності рішення Ради Національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, яким констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Відповідно до примітки до ст. 4 Закону України «Про Раду Національної безпеки та оборони України» кризовою ситуацією вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері діяльності, регіоні, країні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на ОСОБА_1 поширюються гарантії, визначені ч. 4 ст. 119 КЗпП України і звільнення позивача з роботи було проведено без законної підстави.

Сума середнього заробітку правильно розрахована виходячи з середньоденної заробітної плати позивача, підтвердженої довідкою ТОВ Козятинський м`ясокомбінат» від 25 вересня 2019 року № 5/2521, невиплаченої позивачу за період 455 днів з часу звільнення до дня ухвалення судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду підлягає скасуванню через відсутність вказівки, що зазначена сума обрахована без вирахування податків та обов`язкових платежів не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції визначив суму, яка підлягає до стягнення, навів у рішенні суду відповідні розрахунки, а така неточність резолютивної частини судового рішення, як відсутність вказівки про те, що сума зазначена без врахування податків і зборів, не є обов`язковою підставою для його скасування і може бути усунута шляхом роз`яснення судового рішення в порядку, передбаченому ст. 271 ЦПК України.

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не розглянув заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки в рішенні суду наведені мотиви поновлення ОСОБА_1 строку для звернення до суду на підставі поданої ним заяви, тим самим обґрунтовано відхилення доводів відповідача щодо пропуску позивачем такого строку.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

На підставі зібраних у справі доказів, які узгоджуються між собою, встановлено, що копію наказу про звільнення №16-к від 13 лютого 2018 року ОСОБА_1 вручено не було, під підпис позивач з таким наказом ознайомлений не був.

При цьому трудова книжка була направлена на адресу відповідача 13 лютого 2018 року поштою, що визнається відповідачем, що прямо суперечить п. 4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р., якою передбачено, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Належних та допустимих доказів отримання такої письмової згоди ОСОБА_1 відповідач не надав.

Водночас на час здійснення пересилання трудової книжки поштовим зв`язком позивач брав участь в антитерористичній операції Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідками №133 від 11 травня 2019 року та №134 від 12 травня 2019 року (а.с. 11, 12).

Таким чином, відповідачем не надано доказів вручення копії наказу про звільнення чи трудової книжки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, а також з врахуванням, періодів перебування останнього в зоні проведення антитерористичної операції, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення строку для звернення до суду з вказаним позовом.

Доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються вищевикладеними обставинами справи.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм ст. 49 ЦПК України в частині прийняття до розгляду нових вимог, які на думку відповідача, є одночасною зміною предмета і підстав позову, які подані після першого судового засідання.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним наказу голови правління ПрАТ «Козятинський м`ясокомбінат» №16-к від 13 лютого 2018 року про звільнення з роботи у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України з підстав порушення відповідачем вимог ч.2 ст. 39 «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.ч. 3,4 ст.119 КЗпП України.

В подальшому позивач змінив предмет позову шляхом його доповнення та крім іншого просив поновити його на посаді слюсаря з ремонту контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 6 розряду ПрАТ «Козятинський м`ясокомбінат» з 19 січня 2018 року, що є похідною вимогою від раніше заявленої і забезпечує ефективний захист порушеного права позивача.

Водночас підстави для заявлення такої вимоги залишилися незмінними.

Щодо клопотання про поновлення строку на звернення до суду, то така вимога не є самостійною позовною вимогою.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду вінницької області від 19 червня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, перше засідання призначено на 12 липня 2019 року (а.с. 16)

В подальшому судове засідання, призначене на 12 липня 2019 року було відкладено через неявку сторін (а.с. 25-26), наступне засідання призначене на 09 вересня 2019 року.

Заяву про зміну предмета позову та відповідне клопотання були подані ОСОБА_1 09 вересня 2019 року (а.с.38-40). Судове ж засідання, призначене на цю дату було відкладене на 25 вересня 2019 року.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду вінницької області від 25 вересня 2019 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 та надано відповідачеві строк для подання відзиву на уточнену позовну заяву. Розгляд справи призначено на 22 жовтня 2019 року (а.с.55).

Вказані відповідачем обставини, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та не призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, надавши належну оцінку зібраним у справі доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 315, 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Козятинський м`ясокомбінат» залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник