Номер провадження 2-о/754/64/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2020 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О. В.. секретар судового засідання: Дорошенко В.В., справа № 754/17322/19

ОСОБА_1 - заявник

Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - заінтересована особа

Вимоги заявника: встановлення факту, що має юридичне значення

Міхальов А.О. - адвокат заявника

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту участі та виконання ним заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони.

Учасники справи в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від адвоката заявника до суду надійшла заява про розгляд справи за його і заявника відсутності.

З урахуванням положень ст. 128-131, 223 України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті за відсутності учасників справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Заявник є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та позивачу визначена друга група інвалідності, яка пов`язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідними і належними позивачу: посвідченням і довідкою МСЕК.

Заявник звернувся до заінтересованої особи з заявою про встановлення йому статусу інваліда війни та видачу посвідчення інваліда війни.

Листом заінтересованої особи від 19.11.2009 року, заявнику відмовлено в задоволенні заяви про встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни з підстав ненадання даних про залучення до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України, «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про те, що він залучався до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, заявник суду не надав і судом таких доказів не здобуто.

Зокрема, заявник у заяві не зазначив і до самої заяви не додав конкретних правових доказів, які б свідчили про залучення його особисто до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, не вказується про це і в жодному з доданих до заяви додатків.

Верховний Суд у своїй постанові від 10.05.2018 року у справі №279/12162/15-а зазначив, що відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа: осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Колегія суддів звертає увагу, що не усі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної статті. Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Заявником та його адвокатом не надано конкретних правових доказів про те, що заявник не брав участь у загонах спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР.

З урахуванням викладеного, правові підстави для задоволення заяви відсутні.

За таких обставин, заява не підлягає задоволенню за недоведеністю вимог.

Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

При подачі заяви, заявник був звільнений від сплати судового збору, тому, судовий збір у даному випадку, покладається на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 241-247 КАС України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Судовий збір покласти на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: