Справа № 354/378/19
Провадження № 2/354/147/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 лютого 2020 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.

секретаря Савчук М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся у травні 2019 року до Яремчанського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього 13000 доларів США та 1000 євро боргу за договором позики та сплачених судових витрат.

Позов обґрунтував тим, що 15.02.2015 року позичив в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 13000 доларів США та 1000 євро. Вказані кошти відповідач зобов`язувався повернути до 30.12.2015 року. У встановлений у розписці строк відповідач кошти не повернув. Позивач в усній домовленості погодився почекати ще півроку, проте і в червні 2016 року кошти не були повернуті. Відповідач уникає позивача. З такої поведінки відповідача стало зрозуміло, що борг він добровільно так і не поверне, тому позивач просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, але представник позивача подав до суду заяву, за змістом якої позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідач в п`ять судових засідань не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, повістку отримав особисто (а.с.43), від нього не надійшло клопотання про перенесення слухання справи, відзив на позовну заяву не надав суду, а тому вважаю за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За змістом положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги,

позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В правових позиціях, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі №6-63цс13, від 11 листопада 2015 року по справі №6-1967цс15, зроблено висновок, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з оригіналу дослідженої судом боргової розписки від 15.02.2015 року (а.с.4), ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 13000 доларів США та 1000 євро і зобов`язався повернути їх до 30.12.2015 року.

Зазначену письмову розписку можна віднести до боргового документа, який з огляду на вищевказані правові висновки Верховного Суду України, засвідчує факт отримання відповідачем від позивача визначеної у розписці суми грошових коштів, містить зобов`язання про їх повернення та дату отримання коштів.

Однак, ОСОБА_2 свої договірні зобов`язання своєчасно не виконав, отримані позикові кошти в повному обсязі у визначений строк не повернув, що підтверджується знаходженням оригіналу боргового документа у позивача та узгоджується з приписами ст.545 ЦК України.

Крім того, відповідачем всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх договірних зобов`язань, оскільки за ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Постановою Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі 373/2054/16-ц зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі N 14-134цс18.

Відтак, оскільки відповідачем не спростовано жодним чином наведені розрахунки, то вимоги позову в частині стягнення грошових коштів в сумі 13000 доларів США та 1000 євро за договором позики підлягають до задоволення.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор -

прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Оскільки відповідачем не повернуто позивачеві суму боргу в обумовлений строк в розписці, оригінал якої міститься в матеріалах справи, то право позивача невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено, а тому підлягає судовому захисту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов щодо стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню, оскільки наявність боргового документа - розписки у позивача, свідчить про існування невиконаного відповідачем зобов`язання перед позивачем.

За змістом вимог ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просив стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати, без конкретизації таких. Тому суд вважає, що судові витрати позивача складаються із сплаченого судового збору, який становить 3881,50 (а.с.1), тому з відповідача слід стягнути на користь позивача даний розмір судового збору.

Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5000 витрат на правову допомогу, які зазначені у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження вищевказаних обставин, стороною позивача не надано суду квитанції про переказ коштів за надані послуги адвоката та акт наданих послуг. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в зв`язку із розглядом справи не є таким доказом. Тому вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу є не доведеною перед судом та не підлягає задоволенню. Зокрема, слід врахуввачти і те, що за ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат не підтверджено і заяви до закінчення судових дебатів, як передбачено даною нормою, сторона позивача не надавала.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах

змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.6, 526, 527, 549-550, 625, 1046-1049 ЦК України, керуючись ст.ст.10 - 13, 81, 141, 258-268, 274-279, 280-289, 352-354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 - 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США та 1000 (одну тисячу) євро боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 - 3881,50 (три тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню 50 копійок) гривню судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Яремчанським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Головуючий суддя: М. В. Польська