Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9824/19 Головуючий у 1-й інст. Шалота К.В.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.

за участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/9824/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому просив стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на його користь моральну шкоду у розмірі 674497,00 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що його було чотири рази незаконно звільнено з роботи, а саме: 1) наказом від 10.04.2015 №96 о/с звільнено з посади старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області; 2) наказом від 22.06.2017 №13 о/с; 3) наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 13.09.2018 №15 о/с; 4) наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області № 7 о/с від 11.05.2019 звільнено у запас Збройних Сил. Рішеннями судів вказані звільнення з роботи визнано незаконними та поновлено на посаді. Посилаючись на численні незаконні звільнення, вказував на порушення його права у сфері трудових відносин, зокрема, почуття приниження через звільнення з посади з ініціативи відповідача, завдання йому моральної шкоди та моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків із колегами та втрати єдиного джерела заробітку і засобу для існування, оскільки на утриманні в позивача є син.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1500,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, а саме: стягнути з відповідача на його користь 75424,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що висновок суду першої інстанції щодо недоведеності причино-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я та четвертим незаконним звільненням є помилковим та не мотивованим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2019 наказом голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №7 о/с від 11.05.2019 звільнено з органів внутрішніх справ з 11.05.2019 року капітана міліції ОСОБА_1 , старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) згідно з пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

10 вересня 2019 року рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/8048/19, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2020, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №7 о/с від 11.05.2019 про звільнення з органів внутрішніх справ з 11.05.2019 року капітана міліції ОСОБА_1 , старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) згідно з пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено ОСОБА_1 на попередню посаду. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі її ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.05.2019 по день ухвалення судового рішення, 10.09.2019 у розмірі 5036,16 грн. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі її ліквідаційної комісії надати ОСОБА_1 щорічну оплачувану відпустку за 2019 рік, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі її ліквідаційної комісії, надати ОСОБА_1 (як учаснику бойових дій) щорічну (додаткову) відпустку зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення) за 2019 рік. У решті заявлених вимог відмовлено. Судове рішення в частині поновлення на посаді у відносинах публічної служби та в частині присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Встановлено, що незаконне звільнення позивача з роботи мало місце чотири рази, а саме: вперше на підставі наказу від 10.04.2015 №96 о/с, вдруге - наказу від 22.06.2017 №13 о/с, втретє - наказу від 13.09.2018 №15 о/с та вчетверте наказу № 7 о/с від 11.05.2019 року.

Постановою Житомирського апеляційного суду 22.01.2020 у справі №296/3349/19 стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за друге та третє незаконні звільнення у розмірі 4000,00 грн, у відшкодуванні моральної шкоди за перше звільнення відмовлено. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.04.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду 22.01.2020 у справі №296/3349/19.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 01 червня 2020 року було закрито провадження у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення за період з 10.04.2015 по 10.05.2019.

Обгрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок порушення трудових прав він зазнав моральної шкоди.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зміст ст.237-1 КЗпП свідчить про те, що для покладення на власника або уповноваженого ним органу обовязку відшкодувати моральну шкоду обовязковими умовами є порушення прав працівника, передбачених законом, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлено Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.237- 1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення,його наслідків та інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиціальним судовим рішенням не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи в даному випадку розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач внаслідок незаконного звільнення з роботи, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, обгрунтовано присудив позивачу 1 500 грн. При цьому суд першої інстанції також виходив з приципів розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді