Справа № 345/27/20
Провадження № 22-ц/4808/462/20
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Турів О.М.

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 10 лютого 2020 року, постановленого у складі судді Онушканич В. В.у м. Калуші,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що в сторін в шлюбі народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пізніше дочка змінила ім`я на ОСОБА_5 . 09 листопада 2000 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується записом Кальського відділу РАЦС №388. На даний час дочка ОСОБА_5 навчається на 5-му курсі Вінницького медичного університету ім.М.Пирогова, на платній основі. Батько жодних коштів на утримання дочки не надає. Дочка стипендію не отримує, вимушена орендувати кімнату та оплачувати всі комунальні платежі, харчуватися та одягатися внаслідок чого перебуває у скрутному матеріальному становищі. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , добровільно на утримання матеріальної допомоги не надає, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, починаючи з 01.01.2017 року до досягнення дочкою 23-річного віку.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь повнолітньої дочки ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, щомісячно, на час її навчання, шляхом їх виплати в інтересах дочки на ім`я стягувача ОСОБА_2 починаючи з 08.01.2020 року на період навчання ОСОБА_7 у Вінницькому національному медичному університеті ім.М.І.Пирогова, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про зміну зазначеного рішення суду та стягнення аліментів з 01 січня 2017 року, а не з 08 січня .2020 року, посилаючись на те, що при ухваленні рішенні суду, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Апелянт вказує, що ОСОБА_1 не надавав жодної допомоги на утримання своєї дочки ОСОБА_5 , остання перебувала на повному матеріальному утриманні матері. ЇЇ вимога про стягнення аліментів з 01 січня 2017 року є обґрунтованою та законною, так як позивачка попідомлялла про стягнення таких коштів значно раніше, що ігнорував відповідач.

03 березня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що позивачкою не надано жодних доказів про те, що вона вживала заходи щодо одержання з нього аліменти та він ухилявся від сплати даних аліментів.

ОСОБА_3 у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилась, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час є студенткою 5 курсу медичного факультету №1 Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова за спеціальністю «Лікувальна справа» на денній контрактній формі навчання. Враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст.182 СК України, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, щомісячно, на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дочкою 23-річного віку.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилась ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 6).

09 листопада 2000 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4)

Згідно довідки №3290 від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_7 є студенткою 5 курсу денної форми навчання медичного факультету №1 Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова за спеціальністю «Лікувальна справа», навчається за контрактом, термін навчання 2015-2021р.р. (а.с. 7).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Такою ж є позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, судом першої інстанції вірно враховано правила статей 182, 199 СК України, надано оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку Ур-Рехман Ханіф на користь повнолітньої дочки ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти, щомісячно, на час її навчання, шляхом їх виплати в інтересах дочки на ім`я стягувача ОСОБА_2 .

Визначений судом розмір аліментів позивачка не оспорює.

Згідно із статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, починаючи з 01 січня 2017 року, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Крім цього, відповідно до статті 191 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду. Суд, виходячи з конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, правильно відмовив у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про наявність досудової вимоги ОСОБА_3 про сплату аліментів на навчання дочки ОСОБА_5 не підтверджують ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 13 серпня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В. Бойчук

В.А.Девляшевський