Справа № 740/5185/19
Провадження № 2/740/242/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря - Дьоміної Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Лосинівської селищної територіальної громади в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на частку житлового будинку за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, з 26 травня 1995 року зареєстрована та постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власностi на житловий будинок вiд 21 серпня 2002 року вищевказаний житловий будинок належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах кожному на праві приватної власностi.

Її чоловік ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пiсля смерті якого вона, як спадкоємець першої черги, 05 вересня 2019 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спірного житлового будинку.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , пiсля смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Спадкова справа пiсля смерті ОСОБА_2 не заводилася, а єдиним спадкоємцем першої черги пiсля її смерті могла була її дочка (мати ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 , але спадщину не прийняла і ІНФОРМАЦІЯ_3 померла.

Згідно довідки Лосинівської селищної ради №1121 вiд 13.09.2016 разом з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав та був зареєстрований ОСОБА_3 - онук.

Відповідно до Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент смерті спадкодавця, ОСОБА_3 не є спадкоємцем пiсля смерті ОСОБА_2 .

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_2 ніхто не прийняв.

Вважає, що добросовісно заволоділа 1/2 часткою житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном більше 10 років.

Ніхто, крім неї, на цю частку будинку не претендує.

Сторони в судове засідання не з`явилися, надавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, а відповідач - і про прийняття визнання позову.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Законними підставами для задоволення позову є ст.344 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Згідно п.9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Пунктом 11 вказаної постанови Пленуму передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно п.13 постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2014 року №5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Лосинівської селищної ради №76 від 30 серпня 2000 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах кожному (а.с.15).

Відповідно довідки Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №1121 від 13.09.2016 протягом шести місяців з дня смерті та на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , яка проживала в житловому будинку АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 - онук, ОСОБА_1 - дружина онука, ОСОБА_5 - правнука, ОСОБА_6 - правнук (а.с.16).

За довідкою, виданою виконкомом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №418 від 30.03.2016, на день смерті чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, проживав разом з нею, вони вели спільне господарство, а вона провела похоронні обряди за свій рахунок (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2019, виданого державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.20-21).

За довідкою, виданою виконкомом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №197 від 13 серпня 2019 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті за вказаною адресою ніхто не проживав та зареєстрований не був (а.с.18).

На замовлення позивачки виготовлений висновок про вартість майна (а.с.19).

У судовому засіданні встановлено, що протягом десяти років позивачка добросовісно, відкрито і безперервно володіє житловим будинком АДРЕСА_1 , що є законною підставою для задоволення позову відповідно до ст.344 ЦК України.

Суд встановив також, що вимоги позивачки обґрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні.

Керуючись ст.344 ЦК України, ст.12, 81, 89, 263-265, 200, 206, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , право власності за набувальною давністю на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду подається учасниками справи через суд першої інстанції - Ніжинський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова