Справа № 442/2452/19 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/3188/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року

м.Львів

Справа № 442/2452/19

Провадження № 22ц/811/3188/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргуДрогобицької міської ради

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 22 липня 2019 року у складі судді Кучаковського Ю.С.,

у справі

за позовом Дрогобицької міської ради до ОСОБА_2 про знесення нежитлового приміщення, -

встановив:

10 квітня 2019 року Дрогобицька міська рада звернулася із цим позовом, у якому просить: зобов`язати ОСОБА_2 знести нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 31,6 кв.м. В обґрунтування позову посилається на те, що заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 8 тарвня 2013 року визнано право власності за ОСОБА_3 на самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 на нежитлове приміщення площею 31,6 кв.м. Вказує, що до Дрогобицької міської ради звернулась із скаргою ОСОБА_4 , у якій зазначила, що вона зверталась до міського голови з заявою від 19 серпня 2011 року про надання дозволу на встановлення МАФ за адресою: АДРЕСА_2 . Додатково вказано, що ОСОБА_4 згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_2 ОСОБА_5 є дочкою померлої та єдиним спадкоємцем. Вказує, що Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради 16 вересня 2011 року повідомив ОСОБА_4 про необхідність надати необхідні документи. Зазначає, що такі документи були надані виконкому, але під час виготовлення цих документів ОСОБА_3 самовільно захопила земельну ділянку та побудувала на ній МАФ. 8 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернулась з заявою в правоохоронні органи про скоєння злочину, а саме, що відбувся факт підробки документів при виділенні земельної ділянки площею 18 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (фактично згідно даних це є земельна ділянка 5/2). Така заява була внесена в Єдиний реєстр досудових розслідувань 10 жовтня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України за № 0002379. Зазначає, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року № 442/134/15 визнано недійсним договір оренди землі від 31 січня 2014 року , укладений між орендодавцем - Дрогобицькою міською радою в особі міського голови та орендарем ОСОБА_2 , а саме забудованої земельної ділянки площею 18 кв.м, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :016:0243, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення, яке належить орендарю на праві власності; визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права оренди цієї земельної ділянки, проведену 18 березня 2014 року; визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 18 березня 2014 року, індексний № 117175542; визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію від 4 лютого 2014 року Відділу Держземагентства у м. Дрогобичі Львівської області згаданої ділянки. Наголошує, що ОСОБА_2 незаконно володіє даним нежитловим приміщенням. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 липня 2019 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

3 січня 2020 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що первісно право власності на спірне нежитлове приміщення нею набуто на підставі заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 8 травня 2013 року, яке не скасоване. Зазначає, що посилання позивача на рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року є недоречними, оскільки постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року рішення Апеляційного суду Львівської області скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, третю особу, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 8 травня 2013 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області ухвалив заочне рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області та визнав за нею право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа нежитлового приміщення становить 31,6 кв.м.

3 червня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до умов якого відповідач прийняла у власність зазначене нежитлове приміщення. Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Мицак Ю.Р.

31 січня 2014 року між ОСОБА_2 та Дрогобицькою міською радою в укладено договір оренди земельної ділянки площею 18 кв.м, розташованої на АДРЕСА_1 , для обслуговування нежитлового приміщення, строк дії якого закінчився.

Договір оренди оскаржувався сторонами в судовому порядку (справа № 442/134/15). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2015 року та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, визнано недійсним договір оренди землі від 31 січня 2014 року, укладений між Дрогобицькою міською радою та ОСОБА_2 , а саме: забудованої земельної ділянки площею 18 кв.м, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:016:0243, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна - нежитлове приміщення, яке належить орендарю на праві власності, визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,0018 га у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:016:0243, проведену 18 березня 2014 року; визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 18 березня 2014 року, індексний № 117175542, визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію вказаноїземельної ділянки.

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Встановлено, що заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 8 травня 2013 року ухвалено за позовом ОСОБА_3 , а відповідачем у даній справі є ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року встановлено, що 3 червня 2013 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу продала ОСОБА_2 нежитлове приміщення, розташоване у АДРЕСА_1 .

Встановлено, що Дрогобицька міська рада не оскаржує зазначений договір купівлі-продажу, однак просить знести нежитлове приміщення, яке було предметом даного договору.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При вирішенні цього спору апеляційний суд виходив з наступного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами цивільного судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Дрогобицька міська рада відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

Статтею 30 цього Закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини 1 статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України «Про основи містобудування».

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

У справі, що розглядається, Дрогобицька міська рада звернулася з позовом про зобов`язання відповідача знести нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 31,6 кв.м.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18 та від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом приведення самочинно перебудованого об`єкта містобудування до попереднього стану. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції належить скасувати та закрити провадження у справі відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України.

Повідомити позивача, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, п.4 ч.1 ст. 374, ч. 1 ст. 377, ст.ст. 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 липня 2019 року скасувати та закрити провадження у справі.

Повідомити позивача, що такі справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 3 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді