Справа № 305/1409/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В.,Куштан Б.П.,

за участі секретаря: Чучка Н.В.,

за участі представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 08 січня 2020 року, головуючий суддя Тулик І.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттурист" до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Закарпаттурист" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Рішенням Рахівського районного суду від 08 січня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттурист" заборгованість в сумі 22120,64 (двадцять дві тисячі сто двадцять гривень 64 копійки) гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та закрити провадження у справі. Зокрема зазначає, що спірні правовідносини виникли під час дії договору оренди від 08.05.20218 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Закарпаттурист». Вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Закарпаттурист» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать розписка про вручення йому поштового відправлення і його неявка не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у відповідності до умов договору оренди від 8 травня 2018 року, укладеного між ТОВ "Закарпаттурист" та ФОП ОСОБА_2 , останній орендував частину приміщень цокольного, першого та другого поверхів спального корпусу №1 загальною площею 1039,47 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язався сплачувати орендну плату у визначеному договором розмірі, а також окремо відшкодовувати наймодавцю сплату земельного податку та податку на нерухоме майно, на протязі п`яти банківських днів з моменту отримання відповідного рахунку (п.п.4.1-4.5 Договору).

Відповідно до ч.1 ст. 759, ч.1 ст.762 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно матеріалів справи, всупереч договору оренди нерухомого майна, відповідач, як орендар, не сплатив орендну плату та не відшкодував ТОВ "Закарпаттурист" сплачені Товариством податки на загальну суму 22120,64 гривень, а саме: відшкодування сплаченого земельного податку за серпень-вересень 2018 року в сумі 2176,39 гривень х 2 місяці = 4352,78 гривень; відшкодування сплаченого податку за нерухоме майно за другий квартал 2018 року в сумі 3238,08 гривень; прострочення сплати орендної плати, яка згідно Договору становить 9791,81 гривень на місяць, за вереснь 2018 року та п`ятнадцять днів жовтня 2018 року, в загальній сумі 14529,78 гривень.

Апелянт вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до юрисдикції господарських судів України віднесено справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Проте, на момент звернення з позовом правочин, заснований на Договорі оренди від 08.05.2018 року, припинив свою дію, а відповідач припинив свій статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 593/793/14-ц від 14.03.2018 р. зробила висновок, що громадянин, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі у такому процесі.

Слід зауважити, що предметом позову було стягнення грошової заборгованості, яка не анулюється з втратою відповідачем статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Тож з моменту припинення такого статусу відповідач діє як фізична особа, що зумовлює приватно-правовий (цивільний) характер спірних правовідносин сторін, які вже не мають статус господарських відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, пунктом 10 частини 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв 'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду від 08 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді