Постанова

Іменем України

29 липня 2020 року

м. Київ

справа № 578/658/17

провадження № 61-47515св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадирова Владислава Володимировича,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадирова Владислава Володимировича на постанову Апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2018 року, ухвалену в складі колегії суддів: Ткачук С. С.,Кононенко О. Ю., Хвостика C. Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадирова Владислава Володимировича про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Позовна заява мотивована тим, що 31 травня 2012 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір, який було забезпечено укладанням договору іпотеки, за яким було передано в іпотеку банку належне ОСОБА_1 нежитлове приміщення - готель «Явір». Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2016 року, було звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 425 192,02 грн. Вартість предмета іпотеки станом на 20 листопада 2016 року становила 4 132 536,00 грн. 31 січня 2017 року за ПАТ «Дельта Банк» було зареєстровано право власності на предмет іпотеки. Вважає, що оскільки сума відшкодування перевищила 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, то відповідно до положень частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» на його користь з банку слід стягнути 3 336 609,58 грн.

Позивач просив зобов`язати застосувати наслідки передання у власність ПАТ «Дельта Банк» нерухомого майна за договором іпотеки за рішеннями Краснопільського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року та Апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2016 року у справі № 578/749/15-ц шляхом відшкодування ПАТ «Дельта Банк» на його користь перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в сумі 3 336 609,58 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 06 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач подав заяву про уточнення позовних вимог після закінчення підготовчого засідання. Суд першої інстанції вказану заяву про уточнення позовних вимог не прийняв, а первісну позовну заяву позивач та його представник не підтримували. Вказані обставини стали підставою для винесення рішення про відмову в позові.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 06 червня 2018 року скасовано і ухвалено нове. Позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою кредитних вимог іпотекодержателя за договором кредитної лінії від 31 травня 2012 року відповідно до рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2016 року, у зв`язку із набуттям права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, в сумі 2 005 310,68 грн.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 4 808,02 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 7 212,03 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволені позову через непідтримання позивачем вимог первісного позову у зв`язку із поданням до суду уточненої позовної заяви є хибними, оскільки викладені вимоги у первісному позові та в уточненій заяві не містять суперечностей про відшкодування іпотекодавцю 90 % різниці між вартістю предмета іпотеки, визначеної на момент набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки, та розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя шляхом стягнення цієї суми на користь позивача.

При визначенні розміру коштів, що підлягають стягненню, апеляційний суд виходив із вартості предмета іпотеки на станом 14 квітня 2016 року - день набрання законної сили рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року про визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Краснопільського районного суду Сумської області.

30 червня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 липня 2020 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Фаловська І. М., Штелик С. П.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що стягнення коштів на підставі рішення суду з банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або ліквідацію здійснюється лише у спосіб, який передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI(діє спеціальний порядок виплат таких коштів).

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 31 травня 2012 року між сторонами був укладений договір кредитної лінії за № ВКЛ-2010580, відповідно до умов якого позичальнику були надані у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 24,99 % річних, з кінцевим терміном повернення до 30 травня 2015 року (т. 1 а. с. 9 -11).

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором сторони 31 травня 2015 року уклали іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення (готель «Явір»), загальною площею 1 805,7 кв. м, що складається із: нежитлового приміщення (готель) літера «А», ІІ загальною площею 1 708,5 кв. м; топочної (котельня) літера «Б», загальною площею 21,9 кв. м, складських приміщень літера «В», загальною площею 75,3 кв. м; вбиральні літера «Г», павільйона літера «Д», огорожі № 1 - 3, замощення літера «І», навісу літера «Е», навісу літера «Ж», навісу літера «З», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці, кадастровий номер :01:007:0452, загальною площею 0,2341 га, яка передана іпотекодавцю в користування на підставі договору оренди землі від 24 лютого 2012 року № 26, укладеного між Краснопільською селищною радою Сумської області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Краснопільській селищній раді 24 лютого 2012 року за № 26 (т. 1 а. с. 12 - 14).

Постановою Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації з 03 березня 2015 року призначено Кадирова В. В. і запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці по 02 червня 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року № 71 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 серпня 2015 року № 147 строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року включно.

Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Дельта Банк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181 розпочата процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно (т. 1 а. с. 54 - 61).

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 травня 2012 року № ВКЛ-2010580 в розмірі 725 153,28 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом в сумі 147 543,62 грн; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 63 953,17 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення боргу в сумі 360 070,64 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 137 486,63 грн; трьох процентів річних від суми простроченого боргу в сумі 986,49 грн; трьох процентів річних від суми прострочених відсотків в сумі 112,73 грн; заборгованості за штрафами в сумі 15 000,00 грн, звернено стягнення за іпотечним договором від 31 травня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області Клименком Л. О. за реєстровим номером 121, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення (готель «Явір»), загальною площею 1 805,7 кв. м, що складається із: нежитлового приміщення (готель) літера «А» ІІ загальною площею 1 708,5 кв. м; котельня літера «Б», загальною площею 21,9 кв. м, складських приміщень літера «В», загальною площею 75,3 кв. м; вбиральні літера «Г», павільйона літера «Д», огорожі № 1 - 3, замощення літера «І», навісу літера «Е», навісу літера - «Ж», навісу літера «З», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :01:007:0452, загальною площею 0,2341 га, яка передана ОСОБА_1 в користування на підставі договору оренди землі від 24 лютого 2012 року № 26, укладеного між Краснопільською селищною радою Сумської області та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Краснопільській селищній раді 24 лютого 2012 року за № 26, вартістю 2 653 315,00 грн (т. 1 а. с. 17 - 19).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2016 року рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року в частині визначення розміру нарахованої неустойки та, відповідно, загального розміру заборгованості за кредитним договором від 31 травня 2012 року № ВКЛ-2010580 змінено, зменшено загальний розмір неустойки з 512 557,27 грн до 212 596,01 грн, а загальний розмір заборгованості за кредитним договором до 425 192,02 грн, а не 725 153,28 грн, як визначив суд першої інстанції (т. 1 а. с. 20 - 22).

30 січня 2017 року за ПАТ «Дельта Банк» було зареєстровано право власності на вказаний предмет іпотеки - готель «Явір» (т. 1 а. с. 15).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Пунктами 1 - 3 частини другої та абзацом першим частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки початку процедури ліквідації банку, визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості, зокрема частиною першою передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників- фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

У постанові від 30 травня 2018 року у справі № 757/2216/15 (провадження № 14-107цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною вказаним Законом, відповідати за зобов`язаннями.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом та на час вирішення судами справи в ПАТ «Дельта Банк» вже було розпочато процедуру ліквідації банку на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181.

Таким чином, оскільки на час пред`явлення позову і розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій в ПАТ «Дельта Банк» вже було розпочато процедуру ліквідації, тому стягнення коштів, в тому числі відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою, в будь-який інший спосіб, аніж це визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком (в якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації) зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними; цей Закон є пріоритетним щодо інших нормативних актів України у цих правовідносинах.

Подібні висновки зробив Верховний Суд також у постановах від 12 вересня 2019 року у справі № 753/1905/17 (провадження № 61-8432св19), від 11 грудня 2019 року у справі № 646/3402/17 (провадження № 61-45299св18), та від 27 травня 2020 року у справі № 501/3097/16-ц (провадження № 61-38259св18).

З наведених підстав пред`явлений ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. позов не підлягає задоволенню.

Однак ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не застосували вищенаведені норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів є помилковими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 06 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадирова Владислава Володимировича про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська С. П. Штелик