Справа № 534/1807/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Колотієвського О.О.,

секретаря судового засідання - Пасєчнікової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину - інваліда,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, прохала стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на наступні обставини. 19.11.1999 р. між нею і відповідачем ОСОБА_2 буз зареєстрований шлюб. Вона та відповідач мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.11.17 р. у справі № 534/1184/17 шлюб між нею і ОСОБА_2 розірвано. Відповідач після фактичного припинення шлюбних відносин між ними добровільно на підставі поданої ним за місцем роботи заяви сплачував аліменти на утримання доньки в середньому в розмірі 5 152, 00 грн. на місяць, що начебто відповідало досягнутій нею і відповідачем усній домовленості про сплату аліментів в розмірі 1/3 частини від його доходів. З березня 2018 р. відповідач відкликав заяву за місцем роботи і перераховує аліменти на її банківську карту самостійно. Маючи сумніви щодо відповідності суми добровільно сплачуваних відповідачем аліментів розміру аліментів в 1/3 частину його доходів, не маючи даних про заробітну плату останнього, в неї виникли сумніви у дотриманні відповідачем досягнутої між ними усної домовленості щодо розміру аліментів. Протягом останніх 6 місяців відповідач припинив приймати участь у вихованні їхньої доньки та піклуванні про неї, надавати будь-яку допомогу щодо її лікування та реабілітації, проводити з нею час, тобто повністю уникає виконання своїх батьківських обов`язків. Неповнолітня донька ОСОБА_5 є інвалідом з 2006 року, має численні тяжкі захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного приймання ліків (Вальпроком Хроно, Арілентал) та витрат на медичні обстеження, діагностику тощо. Дитині призначено санаторно-курортне лікування 1 раз на рік, масаж - 2 рази на рік. Існують постійні витрати, пов`язані з придбанням ортопедичного сезонного взуття для дитини, витрати на паливо для перевезення дитини до закладів охорони здоров`я, для обстежень, діагностування, лікування, процедур, консультування і реабілітації дитини, витрати на послуги і допомогу няні, витрати на оплату обстежень, діагностування та реабілітації дитини тощо. Вона несе витрати на оплату комунальних послуг в середньому 3 000, 00 грн. Натомість, вона позбавлена можливості постійно працювати та отримувати власний дохід, оскільки зайнята доглядом за дитиною-інвалідом, а єдиним джерелом її доходу на даний час є соціальні виплати у вигляді соціальних виплат по інвалідності та по догляду за інвалідом в сумі 2 876, 40 грн. на місяць. Відповідач є молодою, здоровою людиною, не має інвалідності, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, батьків на утриманні останній не має, працює суддею Комсомольського міського суду, отримує постійний щомісячний дохід, і тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки в заявленому нею розмірі.

02 грудня 2019 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог у справі щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на особисте утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, в якій крім первісних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ОСОБА_1 заявила вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліментів на її особисте утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24.02.2020 р. відмовлено у прийнятті зазначеної заяви про збільшення розміру позовних вимог з тієї підстави, що остання в порушення вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України містить зміну як предмету так і підстав позову.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06.03.2020 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, зазначила, що у зв`язку з відсутністю в Україні відповідних медичних і соціальних закладів, запитуваний розмір аліментів обґрунтовувала необхідністю проживання її та дитини в Чеській Республіці задля проходження дитиною реабілітації у медичному закладі, приблизна вартість якої складає близько 30 000 грн. на місяць. Прохала задовольнити повністю позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бойченко А.В. позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, прохав розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги фактично визнав частково. У відзиві на позову заяву, письмових поясненнях та заявах на адресу суду зазначив, що після фактичного припинення шлюбних відносин в березні 2014 р. між ним та позивачем ОСОБА_1 було досягнуто усної домовленості щодо добровільної сплати ним аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , для чого він звернувся із відповідною заявою до бухгалтерії за місцем свого постійного місця роботи.

На виконання згаданої домовленості ОСОБА_2 у добровільному порядку сплачував на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Окрім того, він приймав додаткову участь в утриманні неповнолітньої ОСОБА_4 , придбавав одяг та взуття, вивозив дитину на відпочинок та оздоровлення. Так, неповнолітня ОСОБА_7 разом із батьком - ОСОБА_2 відпочивали: в серпні 2016 року на курорті в Туреччині; в серпні 2017 року на курорті в м. Східниця Львівської області; в листопаді 2017 року на курорті в Єгипті.

Позивач ОСОБА_1 навпаки жодного разу на відпочинок чи санаторно-курортне лікування доньку не вивозила, хоча сама неодноразово відпочивала за кордоном. Так, ОСОБА_1 мала наступні закордонні подорожі: в період з 28.11.2015 по 28.11.2015 відвідувала Нью-Йорк (США), в період з 18.04.2016 по 24.04.2016 відвідувала Нью-Йорк (США), в період з 01.07.2016 по 08.07.2016 відвідувала Нью-Йорк (США), в період з 09.08.2016 по 17.08.2016 разом із старшою донькою ОСОБА_8 відпочивала у Єгипті, ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідувала м. Прага (Чеська Республіка). При цьому, в зазначені роки ОСОБА_1 мала дохід, який складався лише з державної допомоги на дитину (неповнолітню ОСОБА_4 ), сплачених ОСОБА_2 на утримання дитини аліментів та допомоги, яку позивач ОСОБА_1 отримувала з благодійного фонду на санаторно-курортне лікування неповнолітньої ОСОБА_4 . Проте, зазначених коштів за цільовим призначенням позивач не витрачала, а навпаки використовувала їх для власних подорожей. Так, наприклад, авіа переліт з Києва до Нью- ОСОБА_9 та у зворотному напрямку коштує близько тисячі доларів США, не кажучи вже про вартість тижневого відпочинку.

Дізнавшись про те, що після припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 проживає однією сім`єю із іншою жінкою та чекає на народження дитини, ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачка ОСОБА_1 без відому та будь-якого узгодження з відповідачем раптово виїхала до Республіки Чехія під приводом навідати доньку від першого шлюбу ОСОБА_8 , яка там навчається. В цей період неповнолітня ОСОБА_10 проживала з відповідачем та була на його повному утриманні. 23.02.2018 року в телефонному режимі із-за кордону ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_2 про те, що знайшла за кордоном роботу, уклала контракт на два роки, тому неповнолітня ОСОБА_10 залишиться проживати з ним.

Після цього він, ОСОБА_2 , звернувся до бухгалтерії за постійним місцем роботи із заявою про припинення відрахування аліментів на користь позивачки. 15.05.2018 року ОСОБА_1 несподівано повернулася в Україну. З травня 2018 р. і даний час він, ОСОБА_2 , добровільно сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

Наразі він має на утриманні також малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Враховуючи розмір його заробітної плати та інші обставини, що мають значення для визначення розміру аліментів, вважав, що аліменти в розмірі 1/14 частини його заробітної плати на місяць відповідають вимогам закону щодо достатності та необхідності розміру аліментів.

Представник відповідача ОСОБА_11 - адвокат Кириченко Г.В. проти задоволення позовних вимог в повному обсязі заперечувала. Вважала, що позовні вимоги мають бути задоволені частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/14 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, відповідно до раніше поданої до суду заяви від 18.03.2020 р. прохала суд розглянути справу за її відсутності, підтримала заперечення відповідача ОСОБА_11 проти позову.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши письмові пояснення, заяви сторін, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, письмові докази у справі, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи, суд встановив наступне.

З 19 листопада 1999 року ОСОБА_11 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 13 листопада 2017 року шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач має також доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є третя особа ОСОБА_3 ОСОБА_11 і ОСОБА_3 проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

У підготовчому засіданні у справі сторони визнали такі обставини справи:

- ОСОБА_1 разом з дочкою проживають в набутій під час шлюбу квартирі в АДРЕСА_1 ;

- Факти виїзду за кордон позивача та спільний відпочинок відповідача з дитиною, викладені відповідачем в його поясненнях;

- Надання відповідачем постійної допомоги позивачу на утримання та лікування дитини, крім випадків, коли дитина проживала з відповідачем.

Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності таких визнаних сторонами обставин та добровільності їх визнання. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України визнані сторонами обставини не підлягають доказуванню у даній справі.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач посилалася на те, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини та має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналіз наведений правових норм дає підстави для висновку, що основним критерієм визначення розміру аліментів є саме необхідність та достатність розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з наступного.

При визначенні стану здоров`я дитини неповнолітньої доньки сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 23.11.2006 р. Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Комсомольської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 є одержувачем державної соціальної допомоги на дитину інваліда ОСОБА_12 , 2003 р. н. Посвідчення видане на термін з 21.09.2006 р. по 17.08.2008 р.

Відповідно до наявних у справі доказів, позивач отримує соціальну допомогу на дитину з інвалідністю ОСОБА_4 .

Згідно довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги м. Горішні Плавні Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 26.04.2019 р. № 246/1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на диспансерному нагляді з приводу хронічного захворювання. Згідно рекомендації лікарів-фахівців дитина забезпечена пільговими медикаментами.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 22.05.2013 р. неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на дитячий аутизм з якісними порушеннями соціальної реципрокності, комунікації, стереотипною руховою активністю, розладом мови, перцепторними порушеннями, когнітивною недостатністю, що відповідає помірній розумовій відсталості. F 84.0 Хронічна герпетична мікст-інфекція: HSV-1, EBV, CMV, латентна стадія. Діскнезія жовчовивідних шляхів. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда № 382 від 05.09.2018 р. дитина - інвалід ОСОБА_10 має рекомендації ЛКК: амбулаторної медичної реабілітації, психолого-педагогічної реабілітації в реабілітаційній установі (2 рази на рік), фізичної реабілітації в реабілітаційній установі (2 рази на рік), соціальна реабілітація в реабілітаційній установі (2 рази на рік), ортопедичне взуття (літо, зима) за рахунок УПСЗН. Наступна дата контролю за виконанням ІПР визначена 05.09.2020 р.

Оцінюючи докази по справі, суд не бере до уваги надані позивачем наступні документи: інформацію про вартість реабілітації в Чехії та призначення доктора Антонуччи, як такі, що не відповідають критеріям допустимості доказів у справі. Так, рекомендації доктора Антонуччи з приводу лікування аутизму не можуть братися до уваги, оскільки суду не надано жодного доказу, що ця особа є лікарем, має відповідну освіту для лікування аутизму, та ліцензію на зайняття цією діяльністю.

Щодо необхідності проходження реабілітації в Чехії, то суду не надано жодного доказу або даних про те, що дана реабілітація має переваги над реабілітацією на Україні.

При визначенні розміру аліментів з урахуванням стану здоров`я дитини суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, зазначаючи про розмір постійних матеріальних потреб на лікування, реабілітацію тощо дитини, пов`язаних з хронічними захворюваннями останньої, не були доведені позивачем належними та допустимими доказами.

Крім того, суд відзначає, що відповідні обставини відповідно до положень ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України є самостійною підставою для звернення позивача до відповідача з позовом про участь останнього у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (хворобою дитини, як у даній справі).

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

При визначенні матеріального становища дитини суд враховує те, що джерелом доходу дитини і позивача, крім аліментів, сплачуваних добровільно відповідачем, є щомісячні соціальні виплати: допомога по догляду за дитиною з інвалідністю, допомога на дитину з інвалідністю, сума яких на час вирішення справи становить близько 3 500 грн.

Позивач - матір дитини не має самостійного доходу у зв`язку з потребою дитини у постійному догляді.

При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін суд враховує наявність у позивача відповідно до положень ст. 88, ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України самостійного права на особисте утримання від відповідача як того з колишнього подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю.

Законодавець, передбачивши право того з батьків, з ким проживає дитина з інвалідністю, на самостійне утримання, таким чином, має на меті компенсувати такому з батьків обмеження у праці та самостійному отриманні доходу.

З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2019 р. позивач зверталася до суду в рамках цієї справи з заявою про збільшення розміру вимог, в якій заявила додатково до вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини вимогу про стягнення аліментів на власне утримання, посилаючись саме на положення ст. 185 Сімейного кодексу України.

Ухвалою суду у цій справі від 24.02.2020 р. позивачу було відмовлено у прийнятті зазначеної заяви про збільшення розміру позовних вимог з тієї підстави, що остання в порушення вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України містить зміну як предмету так і підстав позову.

При визначенні матеріального стану відповідача суд виходить з наступного. На момент звернення позивача до суду відповідач обіймав посаду судді, голови Комсомольського міського суду Полтавської області. З 23 квітня 2019 р. і станом на день вирішення справи відповідач працює суддею Вищого антикорупційного суду.

Судом встановлено, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами відповідач регулярно добровільно сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 . При цьому сторони визнали той факт, що протягом березня, квітня 2018 р. і до 05.05.2019 р. позивачка перебувала у Чеській Республіці у своєї старшої доньки від першого шлюбу, неповнолітня донька сторін ОСОБА_10 в цей період часу мешкала з своїм батьком відповідачем ОСОБА_11 . Аліменти, сплачені відповідачем добровільно за цей період, були повернуті позивачем відповідачеві.

Як вбачається з довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 03.05.2019 р. № 02/1145/2519 та відповідних платіжних доручень АТ КБ «ПриватБанк», починаючі з травня 2018 р., з доходу відповідача на підставі поданої останнім заяви на користь позивача утримувалися аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів справи, в період з грудня 2018 р. по квітень 2020 р. відповідач мав наступний дохід, з якого ним добровільно були сплачені аліменти на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_6 .

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення № 11-р/2018 від 04.12.2018 р. за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує ту обставину, що відповідач, обіймаючи посаду судді Вищого антикорупційного суду України, має право на те, щоб розмір грошового утримання, яке залишиться після відрахування аліментів, відповідав вимогам гарантії незалежності судді та невід`ємної складової його статусу судді.

Позивач ОСОБА_1 наполягає на стягненні з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини заробітної плати, що грошовому еквіваленті складає 70 066,67 грн (210 200 : 3).

При визначенні необхідного і достатнього розміру аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 суд враховує як матеріальні потреби дитини відповідно віку та стану здоров`я (критерій необхідності), так і умови, в яких дитина проживає (критерій достатності).

Так, судом встановлено, що дитина разом з матір`ю позивачем постійно мешкає в м. Горішні Плавні Полтавської області у трикімнатній квартирі, яка була набута позивачем у особисту приватну власність за час шлюбу з відповідачем. Позивач також має автомобіль WOLKSVAGEN GETTA, набутий за час шлюбу сторін, який після припинення шлюбу за домовленістю сторін залишився у особистому користуванні позивача.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 грудня 2018 р. - 2 027 гривень.

Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2010 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень.

Суд враховує рівень середнього доходу працівників у місцевості, де мешкає позивач з донькою. Так, згідно листа Головного управління статистики у Полтавській області від 07.06.2019 р. № 01-57/156 середньомісячна заробітна плата штатного працівника по місту Горішні Плавні за І квартал 2019 р. складає 14 140 грн.

Згідно листа Головного управління статистики у Полтавській області від 27.03.2020 р. № 08-37/52-20 середньомісячна номінальна заробітна плата одного штатного працівника по м. Горішні Плавні складає: за ІІ квартал 2019 р. - 14 552 грн., за ІІІ квартал 2019 р. - 15 335 грн., за IV квартал 2019 р. - 15 934 грн.

Згідно листа Головного управління статистики у Полтавській області від 08.04.2020 р. № 08-37/65-20 середньомісячна номінальна заробітна плата одного штатного працівника по Полтавській області складає: за травень 2019 р. - 9 671 грн., за червень 2019 р. - 10 132 грн., за липень 2019 р. - 10 163 грн., за серпень 2019 р. - 9 817 грн., за вересень 2019 р. - 10 501 грн., за жовтень 2019 р. - 10 264 грн., за листопад 2019 р. - 9 951 грн., за грудень 2019 р. - 10 906 грн., за січень 2020 р. - 10 017 грн., за лютий 2020 р. - 10 002 грн.

З огляду на викладене, суд вважає, що аліменти в розмірі 1/12 частини заробітку відповідача, сума яких значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років та розмір середньомісячної номінальної заробітної плати відповідного регіону (за місцем проживання позивача і дитини) відповідає критерію достатності розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої доньки сторін в розумінні ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 76, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, ст.ст. 88, 91, 180, 182, 185, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину - інваліда - задовольни частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/12 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 05 грудня 2018 року до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський