УХВАЛА

10 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 589/2298/19

провадження № 61-11649ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 січня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» (далі - ТОВ «ШП «Харківенергоремонт») про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до ТОВ «ШП «Харківенергоремонт», в якому просила:

- визнати неправомірними дії ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» в частині нарахування плати за опалення місць загального користування (далі - МЗК) по АДРЕСА_1 , за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року включно;

- зобов`язати ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» припинити дії в частині неправомірного нарахування плати за опалення МЗК по АДРЕСА_1 , за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року включно;

- зобов`язати ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» здійснити перерахунок плати за опалення МЗК по особовому рахунку

№ НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , та зняти нарахування втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення, прокладеними у підвалі будинку та втрат через транзитні стояки за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року включно;

- зобов`язати ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» здійснити розрахунок плати по АДРЕСА_1 , з 25 січня 2019 року згідно з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (далі - Методика), та надалі керуватися нормами діючого законодавства.

- кошти, які сплачені по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з жовтня 2017 року по січень 2019 року включно - 2 228 грн 79 коп., після здійснення перерахунку зарахувати на наступні періоди як оплату рахунків, виставлених належним чином у відповідності до Методики.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з того, що остання при відключенні розташованої у багатоквартирному будинку квартири від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання (далі - ЦО та ГВП) замовила проект на здійснення такого відключення та отримала згоду сусідів. Серед інших розрахунків в проекті міститься розрахунок кількості теплової енергії, необхідної на опалення місць загального користування будинку. Виконання робіт по відключенню квартири від мережі ЦО та ГВП відповідно до проекту, підтверджує згоду позивача на правильність усіх розрахунків, вказаних в проекті. Проставляючи у документі свій підпис, позивач зобов`язувалася виконувати всі технічні умови, визначені проектом, серед яких оплата опалення місць загального користування будинку. Укладений сторонами договір за № 6237 від 18 вересня 2017 року «Про надання та послуг з теплопостачання» з додатком № 1, покладає на ОСОБА_1 обов`язок нести всі витрати по утриманню та обслуговуванню будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, а отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з діючими тарифам.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 січня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 січня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 січня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» про захист прав споживачів відмовити.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов