Справа № 204/3069/20
Провадження № 2/204/1141/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
12 серпня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мащук В.Ю.,
при секретарі Голушко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -
У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 17 715 грн. 93 коп.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 6 000 грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 1 200 грн. 00 коп. у вигляді витрат на проведення експертного дослідження;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 01.09.2017 року о 13.20 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Шевролет», державний номер НОМЕР_1 , на території парковки ТРЦ «Караван» по вул. Нижньодніпровській, 17 смт. Слобожанське, де порядок проїзду не обумовлено правилами, не надав дорогу автомобілю «Форд», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався з права, внаслідок чого було скоєно зіткнення, заподіяна матеріальна шкода автомобілям «Шевроле» та «Форд».
Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2017 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно висновку №1410/17/17 експертного дослідження вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ від 28.12.2017 р. встановлено, що матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «ІІІевролет», державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 в результаті його пошкодження при ДТП, складає 42 715 грн. 93 коп.
Страховою компанією «PZU Україна» згідно договору страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті від 14.09.2016 р. №AZ.АК. НОМЕР_4 ОСОБА_1 було компенсовано збитки у розмірі 25 000 гривень.
В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання, повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності суду, не надав.
Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску (арк.с.15)
22 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди легкового автомобіля № 127.
Відповідно до умов договору оренди орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар ОСОБА_2 приймає в тимчасове платне користування (в оренду) автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, який належить ОСОБА_1 , на строк, та за плату визначеному договором (арк.с.49).
22 червня 2015 року сторонами підписано доповнення № 127 до договору оренди автомобіля (арк.с.50).
01.09.2017 року о 13.20 годині водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Шевроле», державний номер НОМЕР_3 , на території парковки ТРЦ «Караван» по вул. Нижньодніпровська, 17, смт. Слобожанське, де порядок проїзду не обумовлено правилами, не надав дорогу автомобілю «Форд», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався з права, внаслідок чого скоїв зіткнення, автомобілям заподіяна матеріальна шкода (арк.с.44)
Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у розмірі 340 грн.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яке сталося 01.09.2017 року.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. 3 ст. 760 ЦК України особливості найму окремих видів майна встановлюється цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути у тому числі і наземні самохідні транспортні засоби тощо.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.
Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Отже, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що саме відповідач ОСОБА_2 завдав шкоду майну позивача, тому саме вона має її відшкодувати.
Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у сумі 6000 грн., суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічні тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану). При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки судом встановлено безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача під час керування автомобілем та шкодою нанесеною позивачу, яка виразилася у душевних стражданнях позивача у зв`язку з подією ДТП, позбавлення можливості користування певний час належним йому транспортним засобом, наявні правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 500 грн.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню.
Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 840,80 гривень, 6 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 1200 гривень за проведення судової автотоварознавчої експертизи
Керуючись ст. 27 Закону України «Про страхування» ст.ст.22.1, 40.3, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1-16, 22, 526, 610, 993, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст.1-16, 28-32, 38-44, 57-63, 66, 79, 80, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 280-282, 294, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість відшкодування матеріального збитку у сумі 17 715 (сімнадцять тисяч) грн. 93 (дев`яносто три) коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 (п`ятсот) грн.;
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у сумі 8040 (вісім тисяч сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп., які складаються з наступного: 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп. сума сплаченого судового збору, 6 000 (шість тисяч) грн. витрати на правову допомогу, 1200 (одна тисяча двісті) грн. витрати на проведення експертного дослідження,
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя В.Ю. Мащук