Справа № 629/124/16-ц
Номер провадження 2/629/3/20
23.01.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Каращука Тимура Олександровича, за участю секретаря судового засідання - Котяй А.Ю., переглянувши в порядку загального позовного провадження в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області цивільну справу №629/124/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.01.2014 року у розмірі 15 752, 51 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 6 815, 59 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 5, 75 грн., заборгованість по комісії - за користування кредитом - 1 697, 10 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 6 007, 76 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 726, 31 грн., а також судових витрат у розмірі 1 378,00 грн. Позивач посилається на те, що 21.01.2014 року було укладено договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 6 815, 59 грн.
13.01.2016 року справа надійшла в провадження судді Дегтярчук М.О.
14.02.2017 року ОСОБА_1 надала до суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 14.02.2017 року клопотання відповідача було задоволено, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.
17.11.2017 року провадження по справі відновлено у зв`язку з повідомленням експерта про неможливість проведення експертизи.
28.12.2017 року у зв`язку з відставкою судді справу було перерозподілено в провадження судді Каращука Т.О.
06.03.2018 року провадження було зупинено до вирішення питання в експертній установі в межах досудового розслідування.
09.07.2019 року провадження по справі поновлено, експертиза проведена не була.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в позові зазначила про розгляд справи за відсутності представника.
Представник відповідача та відповідач у судове засідання з`явилися, проти задоволення позову заперечували.
Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.01.2014 року відповідач отримала кредит, що підтверджується заявою (а.с.5), відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.
Згідно наданому Банком розрахунку(а.с.4), за кредитним договором відповідач станом на 29.12.2015 року має заборгованість у розмірі 15 752, 51 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 6 815, 59 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 5, 75 грн., заборгованість по комісії - за користування кредитом - 1 697, 10 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 6 007, 76 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 726, 31 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою,
другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату боргу за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.01.2014 року, посилався на Тарифи та Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» як невід`ємні частини спірного договору.
Тарифи позивачем не надані, а в Умовах надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені порядок та строки погашення кредиту, режим сплати відсотків та інше.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Тарифів, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зазначені в умовах, наданих з позовом.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» могли неодноразово змінюватися самим Банком - з часу виникнення спірних правовідносин (21.01.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13.01.2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови в будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови, без надання Тарифів позивачем, судом не може бути встановлено наявність Договору, так як в заяві зазначено, що договір становить заява разом з Умовами та правилами, Тарифам, оскільки Умови та правила не підписані відповідачем, а Тарифи суду не надані.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником.
Умови, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.01.2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони уклали кредитно-заставний договір.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу
Умови та правила банківських послуг, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують факту ознайомлення та згоди з ними відповідача.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованості, оскільки Умови, надані позивачем, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому відсутні підстави для визнання позову укладеним.
Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи те, що у задоволенні позову ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» суд відмовляє, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі постанови ВП ВС по справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року, ст. ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12-13, 76, 81, 141, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.
Повний текст рішення було виготовлено 03.02.2020 року.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харкiвської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Інформація про сторони:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул.Батумська, буд.11, , р/р НОМЕР_1 (UAH) та р/р НОМЕР_2 (USD), МФО 307770.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Поди, Лозівського району, Харківської області, громадянка України, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.О.Каращук