ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6668/20 Справа № 204/8840/19 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Мамедової О.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення ОСОБА_4 23 років; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти за минулий час, починаючи з досягнення повноліття сином.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2003 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ј частки з усіх видів заробітку. Після досягнення сином повноліття відповідач категорично відмовляється сплачувати аліменти. Однак, син безперервно продовжує навчання, на даний час навчається на першому курсі денної форми навчання у Державному навчальному закладі «Українському державному хіміко - технологічному університеті» на контрактній формі. Вартість навчання складає 13000 грн. на рік. Крім того, син додатково несе витрати на придбання підручників, навчально - методичних посібників. Відповідач інших дітей не має, аліменти не сплачує, працює, а тому має можливість сплачувати аліменти на дитину, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається у Державному вищому навчальному закладі «Український державний хіміко- технологічний Університет» на І курсі денної форми навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісяця, з 13 грудня 2019 року і до досягнення ОСОБА_4 23 років. В іншій частині позовних вимог - відмовлено .Вирішено питання щодо судових витрат.

З таким рішенням суду ОСОБА_2 не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну оскаржуваного рішення суду.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідач своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 1998 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж Ѕ частини встановленого неоподаткованого мінімального доходу громадян, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко - технологічний Університет» від 03.12.2019 року № 263 ОСОБА_4 є студентом І курсу денної форми навчання, зарахований на 1 курс з 01.09.2019 року відповідно до наказу № 247-К/с від 12.08.2019 року. Термін навчання за ОКР магістра становить 1 рік 5 місяців. Форма навчання контрактна. Потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги

Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, іншої родини та дитини не має, а тому, має можливість надавати матеріальну допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини, починаючи з дня звернення до суду з позовом 13.12.2019 року і до досягнення дитиною 23 років.

Крім того, вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховував вимоги ст.ст.182,183 Сімейного Кодексу України і прийшов до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку, щомісячно, враховуючи денну форму навчання, відсутність у ОСОБА_4 доходу, необхідність в харчуванні та одязі, придбанні підручників та канцелярських товарів, тобто потребує матеріальної допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, починаючи з дня досягнення сином повноліття, суд посилався на недоведеність позову в цій частині, зокрема, що ОСОБА_2 не було доведено, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та посилається на те, що судом безпідставно змінено позовні вимоги та стягнуто аліменти у частці від заробітку відповідача, а не від його доходу, як про це просила позивач. У зв`язку з цим, на думку апелянта, ухвалене рішення суду суперечить інтересам дитини, порушує її права. Судом першої інстанції не були встановлені актуальні фактичні доходи відповідача та його матеріальний стан.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.

З довідки Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко - технологічний Університет» від 03.12.2019 року № 263 вбачається, що ОСОБА_4 є студентом І курсу денної форми навчання, зарахований на 1 курс з 01.09.2019 року відповідно до наказу № 247-К/с від 12.08.2019 року. Термін навчання за ОКР магістра становить 1 рік 5 місяців. Форма навчання контрактна.

Отже, судом встановлено, що повнолітній ОСОБА_4 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, та визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на період навчання його повнолітнього сина ОСОБА_4 , суд першої інстанції врахував, що відповідач є працездатною особою, іншої родини та дитини не має, а тому, має можливість надавати матеріальну допомогу, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суду не надано, пояснень та заперечень по суті позову також не надано, а тому враховуючи принципи справедливості та розумності суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення аліментів на час навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність у розумінні ч. 2 ст. 191 СК України позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, починаючи з дня досягнення сином повноліття.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу оцінки доказів, зробив правильний та обґрунтований висновок про часткове задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а заочне рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова