КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9069/2020
Справа № 381/723/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Соловей Г.В. в м. Фастів 04 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що у травні 2012 року ОСОБА_4 за генеральним дорученням (з правом передоручення, керування та подальшого розпорядження) надав у користування ОСОБА_1 транспортний засіб марки Mersedes Benz Vito 110 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , в подальшому позивач вирішив продати за 13380 доларів США даний транспортний засіб.

ОСОБА_3 звернувся до позивача з пропозицією купівлі транспортного засобу з оплатою протягом одного року, у зв`язку з браком часу та коштів позивачем та відповідачем не було здійснено оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу. В підтвердження факту, що договір дійсно відбувся, є розписка від 15 вересня 2012 року, укладена в простій письмовій формі, відповідно до якої позивач мав отримати 13380 доларів США від відповідача за продаж транспортного засобу. Відповідно до розписки відповідач був зобов`язаний повернути вказану суму коштів за отриманий ним транспортний засіб частинами, з них 6000 доларів США повернути до 30 грудня 2012 року, а решту суми, тобто 7380 доларів США, повернути до вересня 2013 року.

15 вересня 2012 року позивач надав генеральне доручення на право керування транспортним засобом на ім`я відповідача та його дружини, також при вчиненні договору купівлі-продажу між сторонами досягнуто усіх істотних умов договору відповідно до ст. 655, 656 ЦК України. У жовтні 2012 року відповідач сплатив позивачу 3000 грн. в якості авансу до договору купівлі-продажу. Отже, загальна сума боргу, яку відповідач мав сплатити до вересня 2013 року - 13380 доларів США, що еквівалентно 311352,60 грн. Відтоді будь-яких платежів відповідно до зобов`язання, яке взяв на себе відповідач, останній не здійснив, у січні 2013 року позивач подав заяву щодо анулювання генерального доручення від 15 вересня 2012 року.

У кінці лютого 2013 року відповідач повідомив позивача про намір виплатити весь залишок грошей до вересня 2013 року, разом з тим, була додаткова домовленість про те, що у разі неможливості виплатити залишок грошей, то відповідач поверне транспортний засіб. Однак, відповідач домовленість не дотримав, кошти не сплатив і транспортний засіб не повернув.

З даного приводу позивач з метою захисту та відновлення своїх прав звернувся із позовом про стягнення заборгованості до Фастівського міськрайонного суду Київської області та в подальшому із касаційною скаргою. Однак, колегія суддів апеляційного суду та Верховного Суду у висновку зазначили, що між позивачем та відповідачем 15 вересня 2012 року фактично було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, не оформлений належним чином, а тому спірні правовідносини регулюються положеннями глави 54 ЦК України.

На підставі вищевикладеного просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість 338694,63 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 30488,08 грн. та моральну шкоду 10000 грн.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що 14 квітня 2020 року ним на електронну пошту Фастівського міськрайонного суду Київської області відправлено заяву про усунення недоліків позовної заяви, яка була підписана електронним підписом. Отже, представником позивача до суду першої інстанції було подано в строк, визначений ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області, заяву про усунення недоліків.

Крім того, ухвала про залишення позовної заяви без руху належним чином не обґрунтована, а недоліки, що зазначені судом, насправді були відсутні.

Також суд першої інстанції залишив поза увагою набрання чинності з 02 квітня 2020 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, яким продовжені процесуальні строки на строк дії карантину, в тому числі щодо залишення позовної заяви без руху.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачу ухвалою від 04 травня 2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що представнику позивача був наданий десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з моменту отримання ухвали, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, рекомендований лист вручено особисто представнику позивача 06 квітня 2020 року, з огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у встановлений законом строк представник позивача недоліки заяви не усунув.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 рокупозовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди залишена без руху.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме не містить зазначення повних даних про особу відповідача, зокрема дати народження, ідентифікаційного номеру, відомі номери засобів зв`язку або електронної пошти. Представником позивача не надано доказів, на які посилається позивач, а саме розписки від 15 вересня 2012 року, в підтвердження факту укладання договору купівлі-продажу, надані до позовної заяви копії рішення суду не містять інформації про обставини, на які посилається представник позивача так, як в них відсутні дані про осіб позивача та відповідачів; звертаючись до суду, представником позивача зазначено адресу відповідача: АДРЕСА_1 та вказано фактичну адресу проживання: АДРЕСА_2 (без будь-яких доказів щодо вказаного місця проживання); згідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 24 березня 2020 року, які отримані судом 27 березня 2020 року, відповідач ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрованим не значиться. Відсутність даної інформації позбавляє суд можливості визначити підсудність даної справи та вирішити питання про відкриття провадження; таким чином, представнику позивача необхідно надати інформацію про місце проживання або якщо місце реєстрації відповідача невідоме, зазначити місцезнаходження майна відповідача, або місце укладання договору купівлі-продажу з наданням відповідних підтверджуючих документів.

На а. с. 24 знаходиться рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, із якого вбачається, що лист, направлений на ім`я представника позивача ОСОБА_2 , отриманий 06 квітня 2020 року за підписом ОСОБА_5 .

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач виклав свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Так, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно повернув позовну заяву ОСОБА_1 , не дослідивши матеріали справи у повному обсязі.

Так, позовна заява подана із дотриманням вимог, що встановлені ст. 175 ЦПК України.

Вказівки суду на невиконання позивачем вимог ухвали не ґрунтуються на вимогах ст. ст. 175 - 177 ЦПК України. Форма і зміст заяви, враховуючи суть вимог, правовідносини між сторонами, відповідали вимогам ст. 175 ЦПК України.

Не ґрунтуються на вимогах закону і є помилковими висновки суду щодо необхідності зазначення у позовній заяві дати народження відповідача, оскільки такі відомості не передбачені п. 2 ч. 2 ст. 175 ЦПК України, а інші особисті відомості про особу відповідача, на відсутність яких вказував суд як недолік позовної заяви, в тому числі ідентифікаційний номер, номери засобів зв`язку або електронної пошти, зазначаються лише у разі, якщо вони відомі позивачу.

Апеляційний суд також не може погодитися із висновками суду в частині залишення позовної заяви без руху з підстав недотримання п. 5 ч. 2 ст. 175 ЦПК України та з висновками про наступне повернення позовної заяви з цих підстав, враховуючи наступне.

Так, одночасно з поданням позову представник позивача подав клопотання про витребування доказів, вказуючи, що оригінал розписки, що підтверджує факт укладення договору купівлі-продажу, було подано раніше до Фастівського міськрайонного суду Київської області разом з позовною заявою та на даний час знаходиться в матеріалах справи № 381/3641/15-ц, так само, як і оригінал рішення Верховного Суду, на які в обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається сторона позивача.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з Фастівського міськрайонного суду Київської області, а саме матеріалів цивільної справи № 381/3641/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що вказані документи є доказом по справі, які необхідні для правильного вирішення спору, суд визнав, що клопотання представника позивача підлягає задоволенню (а. с. 17).

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху ухвалою від 30 березня 2020 року з підстав ненадання доказів (розписки), що, на думку суду, є недотриманням вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, суд першої інстанції залишив поза увагою власну ухвалу від 17 березня 2020 року, якою ці докази були витребувані.

Крім того, виходячи із аналізу ст. 175 ЦПК України, непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення. Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Не є правильним також покладення на позивача судом першої інстанції обов`язку з`ясування місця проживання або місця реєстрації відповідача, або місцезнаходження його майна, або місця укладання договору купівлі-продажу з наданням відповідних підтверджуючих документів.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що вказане ним місце проживання відповідача є останнім відомим йому місцем проживання. Інформація щодо місця реєстрації особи відноситься до інформації з обмеженим доступом, а тому отримати її у позивача немає законних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

На а. с. 20 знаходиться відмітка відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, надана за запитом суду, про те, що ОСОБА_3 не значиться зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 .

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги ч. 10 ст. 187 ЦПК України про виклик відповідача, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) якого не встановлене, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, і безпідставно поклав обов`язок з`ясування цих обставин на позивача.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 ухвалою від 04 травня 2020 року, суд першої інстанції також не надав оцінки тому, що 14 квітня 2020 року представником позивача ОСОБА_2 на електронну пошту Фастівського міськрайонного суду Київської області відправлено заяву про усунення недоліків позовної заяви, на підтвердження чого представником позивача до апеляційної скарги надано скріншот відправленого повідомлення та копію заяви про усунення недоліків.

Крім того, 02 квітня 2020 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, який діяв на час постановлення ухвали судом першої інстанції.

Даним Законом розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Повертаючи позовну заяву ухвалою від 04 травня 2020 року, суд першої інстанції вказані положення п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України залишив поза увагою, оскільки процесуальний строк щодо залишення позовної заяви без руху також було продовжено законом.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви, здійснені до закінчення продовженого законом строку, є передчасними.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді :