ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року м. Чернівці

справа № 713/64/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанська Н.К., Литвинюк І.М.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2020 року, головуючий у першій інстанції Пилип`юк І.В.

встановила:

ОСОБА_1 січні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів.

Зазначав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області актовим записом 33 від 28 серпня 1997 року, який розірваний рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2013 року.

За час шлюбу ОСОБА_3 народила дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Вижницького районного суду від 04 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі по 400 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення повноліття, починаючи з 28 січня 2013 року.

Також рішенням Вижницького районного суду від 10 липня 2018 року змінено розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1100 грн. щомісяця на кожну дитину з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Після чого рішенням Вижницького районного суду від 03 вересня 2019 року виключено з актового запису №34 від 25 липня 2008 року про народження ОСОБА_6 , вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького

Справа №713/64/20 Головуючий у 1 інстанції Пилип`юк І.В.

Провадження №22-ц/822/513/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

районного управління юстиції Чернівецької області відомості про батька ОСОБА_1 та виключено з актового запису №2004-06-009661 від 16 серпня 2004 року про народження ОСОБА_5 вчиненого у м. Вінніпег Манітоба Канада відомості про батька ОСОБА_1 .

Про те, що не є батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дізнався з висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 13 червня 2019 року №68.

Посилався на те, що сплата аліментів здійснювалася не в добровільному порядку, а на підставі судового рішення, під час виконання якого мала місце недобросовісна поведінка отримувача аліментів ОСОБА_2 , яка зловживала правом на стягнення аліментів, бувши обізнаною, що ОСОБА_1 не є батьком дітей.

Згідно розрахунку Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за період з 01 лютого 2013 року по 30 листопада 2019 року ОСОБА_1 сплачено на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 82100 грн.

Просив повернути безпідставно сплачені ОСОБА_2 аліменти на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 4 березня 2013 року та рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2018 року шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів в сумі 82100 грн.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 82100 грн.

Вказує на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недобросовісність набуття ОСОБА_2 аліментів, обізнаності ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів про те, що ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , визнання ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, повідомлення ОСОБА_2 інших осіб про те, що ОСОБА_1 не є батьком дітей, не заперечення ОСОБА_2 під час розгляду справи про повідомлення рідним ОСОБА_1 , що останній не є батьком дітей, не повідомлення ОСОБА_1 , що він не є батьком дітей.

Вважає, що твердження про те, що ОСОБА_1 міг знати про відсутність батьківства грунтуються на припущенні, юридичний факт, що ОСОБА_8 не є біологічним батьком дітей, є підставою для відмови у покладенні обов`язку утримувати дітей, спростування батьківства не є обов`язковою ознакою для скасування рішення суду про стягнення аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів, суд першої інстанції керувався положенням ч.1 ст.51 Конституції України ч.1 ст. 11, ч.1, 2 ст. 1212, ч.1 ст.1215 ЦК України, ч. 1, 2 ст.179, ч.1 ст.180, ч.3 ст.181 СК України та виходив з того, що відсутні передбачені законом підстави для віднесення сплачених ОСОБА_1 аліментів до безпідставно набутих ОСОБА_2 чи дітьми коштів.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей на правовій підставі, передбаченій ч.5 ст.11 ЦК України, за рішення суду, яке відповідно до положень ч.1 ст.18 ЦПК України підлягало обов`язковому виконанню.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність недобросовісності набувача аліментів ОСОБА_2 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області актовим записом 33 від 28 серпня 1997 року, який розірваний рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2013 року.

За час шлюбу ОСОБА_3 народила дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Вижницького районного суду від 04 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі по 400 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення повноліття, починаючи з 28 січня 2013 року.

Також рішенням Вижницького районного суду від 10 липня 2018 року змінено розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1100 грн. щомісяця на кожну дитину з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Після чого рішенням Вижницького районного суду від 03 вересня 2019 року виключено з актового запису №34 від 25 липня 2008 року про народження ОСОБА_6 , вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області відомості про батька ОСОБА_1 та виключено з актового запису №2004-06-009661 від 16 серпня 2004 року про народження ОСОБА_5 вчиненого у м. Вінніпег Манітоба Канада відомості про батька ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області №14.3-24/6414 від 03 травня 2018 року, №14.5-24/6414 від 11 грудня 2019 року за період з 01 лютого 2013 року по 30 листопада 2019 року ОСОБА_1 сплачено на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 82100 грн.

На підставі частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Судом першої інстанції встановлено, що підставою сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є виконання рішення Вижницького районного суду від 04 березня 2013 року, яке є чинним.

Само по собі рішення Вижницького районного суду від 03 вересня 2019 року, яким виключено з актового запису №34 від 25 липня 2008 року про народження ОСОБА_6 , вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, відомості про батька ОСОБА_1 та виключено з актового запису №2004-06-009661 від 16 серпня 2004 року про народження ОСОБА_5 вчиненого у м. Вінніпег Манітоба Канада відомості про батька ОСОБА_1 , не є підставою для невиконання рішення Вижницького районного суду від 04 березня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У матеріалах справи відсутні докази про порушення ОСОБА_1 питання про припинення стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перегляд рішення Вижницького районного суду від 03 вересня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання сплачених ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за період з 01 лютого 2013 року по 30 листопада 2019 року в сумі 82100 грн. безпідставно набутим майном.

За таких обставин не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недобросовісність набуття ОСОБА_2 аліментів, обізнаності ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів про те, що ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , визнання ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, повідомлення ОСОБА_2 іншим особам про те, що ОСОБА_1 не є батьком дітей.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на те, що сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є безпідставно набутим майном, відсутні підстави для застосування правила, передбаченого частиною 1 статті 1215 ЦК України, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Тому підстав для встановлення обставин недобросовісності набувача ОСОБА_2 , обізнаності ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів про те, що ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 немає.

У такому разі апеляційним судом не надається оцінка доводам ОСОБА_1 , на які є послання в апеляційній скарзі, щодо визнання ОСОБА_2 позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства шляхом виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, повідомлення ОСОБА_2 іншим особам про те, що ОСОБА_1 не є батьком дітей.

З урахуванням викладеного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 29 липня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк