Справа № 211/740/20
Провадження № 2/211/1039/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 серпня 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Зайцевої А.М.,

позивача - ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

у відсутність - представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання договору кредиту недійсним, повернення безпідставно отриманих коштів ,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати недійсним кредитний договір (договір про надання банківських послуг) між ним та АТ КБ «Приватбанк», документований Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 15.10.2012 на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, стягнувши з відповідача 31 902,00 грн. В обґрунтування вимог зазначив, що 15.10.2012 шляхом підписання позивачем Анкети-заяви на видачу кредиту у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на банківську картку, сторони уклали кредитний договір. У період з 01.06.2015 по 26.03.2019 позивач отримав від відповідача на підставі вказаної заяви 25 662,00 грн. В період з 01.06.2015 по 26.03.2019 позивач сплатив відповідачу у зв`язку з отриманням вказаних вище коштів 57 564,00 грн. 09.09.2019 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено рішення, в якому зазначено щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. На підставі зазначеного позивач вважає кредитний договір недійсним та вважає, що має право вимагати повернення різниці між сплаченою за недійсним договором сумою та сумою, отриманою від банку та повернутою банку рішенням суду від 09.09.2019, виходячи з розрахунку 57564,00 грн -25662,00 грн =31902,00 грн.

Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 на заявлених вимогах наполягали з підстав, викладених в тексті позовної заяви.

Представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з`явився, до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник Бродько А.І. вважає, що позивач викривлено читає рішення суду від 09.09.2019. Так, сторони письмово не узгодили відсоткову ставку та пеню, однак позивач отримав кредитні кошти, але не всі повернув. Розмір неповернутих коштів було встановлено рішенням суду від 09.09.2019 на підставі розрахунку боргу, який наданий банком і де врахована оплата, яку зазначає позивач у позові та яку використовує двічі для визначення «переплати». Тому просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року по справі № 211/2266/19, позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за договором №б/н від 15.10.2012 року, що виникла станом на 26.03.2019 р., в сумі 25 662 гривні 77 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В мотивувальній частині рішення судом встановлено, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк».

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦПК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон.

Згідно з частинами першою, другою статті 11 Закону (у редакції на час укладення договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Частиною п`ятою статті 18 Закону передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими.

Отже, за змістом статей 11, 18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому) (постанова Верховного Суду від 22 липня 2020 року по справі № 190/981/16-ц (провадження № 61-38364св18).

Разом з тим, позивачем заявлена вимога щодо визнання в цілому недійсним кредитного договору, укладеного у формі анкети-заяви, з посиланням на рішення суду від 09.09.2019, яким встановлено лише не узгодження між сторонами договору відсоткової ставки та неустойки, не передбаченої кредитним договором у формі анкети-заяви, яку позивач підписав, засвідчивши таким чином свою згоду з умовами договору у формі анкети-заяви та фактично отримав кредит, що ним не оспорюється.

При цьому, що ОСОБА_1 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі; виконання банком зазначених умов підтверджено особистим підписом позивача у кредитному договорі, на момент укладення кредитного договору позивач не заперечував змісту цього правочину. На спростування встановлених обставин позивач не надав належні та допустимі докази. Протягом тривалого часу позивач виконував свої обов`язки за договором із повернення кредитних коштів, що підтверджено письмовими доказами у справі.

Інших доказів на обґрунтування вимог щодо визнання недійсним кредитного договору (договір про надання банківських послуг), укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , який документований Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 15.10.2012 на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок - позивачем не надано.

При цьому суд зазначає, що відповідно до частини 1 статі 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а відповідно до частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, однак позивач при подачі позову до суду частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, тому він підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 215, 216, 220, 628, 638, 799, 806 ЦК України, ст..ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК ЦПК України,суд ,-

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2020 року

Суддя Н.Г.Середня