Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
10.08.2020 2/394/213/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого: судді - Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідачки про зміну способу стягнення аліментів посилаючись на те, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.09.2016 було вирішено стягнути з нього на користь ОСОБА_2 кошти на утримання синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі Ѕ частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

На сьогоднішній день діти проживають разом з відповідачкою.

Станом на даний час, вказаний спосіб стягнення аліментів є дуже складним для позивача, дуже суттєво погіршує його матеріальне становище та на його думку, може бути змінений судом з урахуванням наступного.

Так, відповідно до виконавчого листа №392/1055/16-ц від 20.10.2016, який був виданий після набрання рішенням суду законної сили, було відкрито відповідне виконавче провадження № 52713694, яке наразі перебуває в Маловисківському районному відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

На день ухвалення рішення суду, позивач був працевлаштований, тому міг виплачувати суму аліментів в розмірі Ѕ частки всіх видів заробітку щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Однак станом на даний час позивач ніде не працевлаштований, що підтверджується зокрема його трудовою книжкою. Так, 28.02.2017 позивача було звільнено за угодою сторін з останнього місця роботи.

13.06.2017 позивачеві було призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

З 09.03.2018 позивачеві було припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 1 п. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Тобто на даний час позивач є безробітним. Наразі його дохід має мінливий характер та є нестабільним.

Довів до відома суду, що він виконує вказане вище судове рішення та сплачує аліменти, в тому числі і після того моменту, як перестав бути працевлаштованим. Це зокрема підтверджується: квитанцією №0.0.760788307.1 від 10.05.2017, квитанцією №0.0.760788307.2 від 10.05.2017 (сплата комісії), квитанцією №0.0.777707883.1 від 01.06.2017, квитанцією №0.0.777707883.2 від 01.06.2017 (сплата комісії), квитанцією №91333235 від 06.07.2017, квитанцією №109584203 від 02.04.2018, квитанцією № від 13.08.2018, квитанцією № від 11.10.2018, квитанцією № від 20.11.2018, квитанцією від 19.02.2019, квитанцією № від 19.02.2019, квитанцією №19 від 25.04.2019, квитанцією від 24.09.2019, квитанцією від 22.10.2019, квитанцією №2 від 18.11.2019, квитанцією від 30.01.2020, квитанцією від 30.01.2020 (комісія за поповнення картки у касі без її наявності), квитанцією від 24.02.2020, квитанцією від 24.02.2020 (комісія за поповнення картки у касі без її наявності), квитанцією від 18.03.2020, квитанцією від 18.03.2020 (комісія за поповнення), квитанцією від 18.03.2020 (решта на благодійність).

При цьому державний виконавець стягує з позивача Ѕ частки всіх видів заробітку щомісячно, як зазначено в рішенні суду, при цьому беручи до уваги, для визначення цієї частки, середню заробітну плату по регіону (Кіровоградській області), у відповідності до певного місяця. Відповідно Ѕ частки складає близько 5000 грн. Вказані обставини підтверджуються листом старшого державного виконавця Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 9706 від 08.04.2020 та доданим до цього листа розрахунком заборгованості по виплаті аліментів з страхових виплат боржника в/лист №392/1055/16-ц від 20.10.2016 року. У вказаному розрахунку зазначено суми, які державним виконавцем нараховані позивачеві до сплати. Так, зокрема за січень 2020 року ця сума складає 4944,5 грн., у лютому 2020 року -4944,5 грн., у березні 2020 року також 4944,5 грн.

Такий розмір аліментів є занадто великим для позивача і він неспроможний сплачувати такі значні суми щомісяця.

В зв`язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, з проханням змінити зазначений спосіб стягнення аліментів, а саме з Ѕ частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на тверду грошову суму у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і досягнення дітьми повноліття.

Станом на квітень 2020 року, прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає 2218 грн. Оскільки обоє його синів є дітьми віком від 6 до 18 років, то 50% прожиткового мінімуму на кожного з них окремо складає 1109 грн. Отже, 1109х2= 2218 грн.

Таким чином, сума 2218 грн. є мінімально встановленою чинним законодавством на даний час, для стягнення аліментів на двох дітей віком від 6 до 18 років.

Тому вважає, що сума у розмірі 3000 грн. щомісячно, на утримання його дітей з урахуванням його нинішнього матеріального стану, є обґрунтованою.

Зазначив, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.09.2016 по справі №392/1055/16-ц, з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_2 , на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі Ѕ частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.08.2016 року і до досягнення синами повноліття, на аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і досягнення дітьми повноліття.

Позивач в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги не визнала, заперечила у їх задоволенні, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до висновку, що цивільний позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ч. 1 ст. 4 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Як вбачається із світлокопій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.7,8/.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2016 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 (позивача у справі), який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_2 (відповідачки у справі) кошти на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (аліменти) в розмірі Ѕ частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.08.2016 року і до досягнення синами повноліття.

Вирішено питання щодо судових витрат, а також порядку виконання судового рішення.

Зазначене рішення не оскаржено та набрало законної сили.

Суд відмічає, що з описової частини рішення слідує, що позивач у цивільній справі, щодо стягнення з нього аліментів позов визнав частково в розмірі 1/3 частки, посилаючись на те, що має намір самостійно окрім сплати аліментів надавати матеріальну допомогу дітям.

Доказів на підтвердження того, що позивач окремо, з часу ухвалення рішення, від сплати аліментів надавав дітям будь-які допомогу суду не надано.

В 2017 році позивач звільнився з підприємства на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, 13.06.2017 року йому було призначено допомогу по безробіттю, виплата якої була припинена 09.03.2018 року на підставі п. п. 1 п. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (світлокопія трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 ) /а.с.9,10/.

З розрахунку заборгованості по виплаті аліментів з страхових виплат боржника вбачається, що позивач має борг по виплаті аліментів у розмірі 104876 грн. /а.с.12/.

З огляду на викладене суд констатує, що позивач звільнився з роботи за угодою сторін, що саме по собі вказує, що позивач на власний розсуд, переслідуючи власні інтереси вирішив припинити трудові відносини з підприємством, цьому не передувала будь-яка хвороба, або інша непрацездатність, або не можливість в силу певних сил продовжувати працювати та отримувати дохід від своє праці у роботодавця.

Протягом встановленого законодавцем періоду відповідач отримував допомогу по безробіттю.

Вирішуючи позов суд зважує на наступне.

Завданням Сімейного кодексу України є визначення засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів (ч.1 ст. 1 СК України).

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (ч.1 ст. 2 СК України).

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2 ст. 3 СК України).

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч. 3 ст. 181 СК України вказує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.1,2 ст. 182 СК України).

Відповідно до приписів частин 1, 2 та 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно частин 1 та 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Ст. 51 Конституції України наголошує на тому, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року наголошується, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ч.1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З зазначених норм права слідує, що суд наділений повноваженнями змінити розмір стягуваємих аліментів, а також спосіб їх стягнення.

Разом з тим суд зауважує на наступне, що як вбачається позивач з відповідачкою раніше в часі створили сім`ю - основний осередок суспільства, з притаманними рисами для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В період спільного проживання у сторін народились діти, які стали членами сім`ї.

При цьому суд вказує, що на обох батьків до повнолітня дітей покладено паритетний обов`язок займатись їх духовним та культурним розвитком, проявляти моральні почуття до дітей, створювати належні умови для їх проживання, навчання забезпечення необхідними речами, тобто створення умов для гармонійного розвитку дитини та її належного виховання.

Після припинення спільного проживання неповнолітні діти почали проживати окремо від позивача, разом з відповідачкою у справі та відповідно перебувають на її повному утриманні.

Вона, як мати на думку суду надає їм можливість всебічно розвиватись в усіх напрямках культурного та духовного життя, навчає людськими цінностям, забезпечує дітей культурним розвитком.

Разом з тим позивачем суду не надано жодного доказу з приводу прийняття участі у вихованні дітей та їх матеріального забезпечення, окремо від сплати аліментів, що вказує на те, що він самоусунувся від покладених на нього сімейним законодавством обов`язків, щодо своїх неповнолітніх дітей.

Крім того суду вказує, що позивач є дієздатним та працездатним, а тому на протязі трьох років міг працевлаштуватись, погасити заборгованість по аліментам, але цього не зробив.

Зміна способу стягнення аліментів та зменшення суми коштів, що нараховуються у частці на думку суду не буде сприяти належному захисту інтересів дітей, а навпаки збільшить навантаження на відповідачку в матеріальному плані, з приводу придбання необхідних для дітей речей, продуктів харчування, тощо.

За таких обставин в задоволенні позові слід відмовити.

В розумінні ч. 7 ст. 114 ЦПК України судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись Конвенцією про права дитини, ст. ст. 1, 2, 3, 180, 181, 183, 184, 192 Сімейного Кодексу України, , ст. ст. 2, 4, 5, 13, 27, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Ідентифікаційні дані учасників:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Копію даного рішення негайно після постановлення направити сторонам.

Повний текст рішення виготовлено 17 серпня 2020 року.

Суддя: