Справа № 639/8889/19
Провадження № 2/645/769/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2020 року м. Харків
Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі :
головуючого судді: Ульяніч І.В.,
за участю секретаря судового засідання: Савченко В.Ю.,
учасники справи: позивач - ПАТ «СК «Євроінс Україна»
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації,-
Позивач звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року вищевказану цивільну справу було прийнято провадження та призначено до розгляду в порядку позовного спрощеного провадження.
В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився. Матеріали справи містять клопотання представника позивача про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог, проти вирішення справи шляхом ухвалення заочного рішення не заперечують.
В судове засідання ОСОБА_1 , який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З огляду на положення ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою представника позивача, проведено заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності та надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.
Відповідно до ч.1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права та інтересу.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу(далі -ЦК) України).
Частина 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як роз`яснено у пункті 4 абз. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.
Відповідно до ч. 4, 5ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Проте, до матеріалів справи позивачем не додано копію постанови, якою ОСОБА_1 визнанно винним у скоєнні ДТП, що мало місце 11.05.2017 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина відповідача ОСОБА_1 у скоєній ДТП, під час якої пошкоджено автомобіль «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , не підтверджується належними доказами. Постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП є обов`язковою для суду, оскільки в даному випадку розглядається справа про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову.
Стаття 993 Цивільного кодексу України(надалі ЦК України) та стаття ст. 27 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 «Про страхування» передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно роз`яснень, що містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.
Відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 06-003380 від 30.12.2016 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Лінде Газ Україна», був застрахований автомобіль марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.8-10).
Крім того, згідно копії поліса № АК/5462709 від 12.12.2016 року, дійсним в момент ДТП, автомобіль «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_3 , був застрахований ПрАТ СК «ПЗУ Україна», з лімітом за шкоду майну 100 000,00 грн., з франшизою 0 грн. (а.с.11).
Матеріали справи свідчать, що власником транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 є ПАТ «Лінде Газ Україна».
Згідно акту виконаних робіт ТОВ «Автотрейдінг-Дніпро» № АДТО1704615 від 20.07.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Fabia» становить 17 833,80 грн., з якого вбачається, що замовником та платником послуг є ПАТ «Лінде Газ Україна» (а.с. 19).
Таким чином, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.
Право вимоги перейшло до страховика у порядку суброгації, а не регресу, оскільки перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.
Згідно правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, справа № 6-2878цс15, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При цьому за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України.
Матеріали справи свідчать, що ПАТ «Лінде Газ Україна», згідно рахунку-фактури ТОВ «Автотрейдінг-Дніпро» № АДС-003665 від 18 травня 2017 року, перерахувало ТОВ «Автотрейдінг-Дніпро» 17 833,80 грн. (платіжне доручення № 2976 від 14 червня 2017 року) (а.с. 17-18).
Таким чином посилання позивача, що ним було здійснено страхове відшкодування страхувальнику за договором добровільного страхування в сумі 17 833,80 грн. не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали справи не містять відповідної квитанції щодо сплати ПАТ «Євроінс Україна» суми відшкодування.
Крім того, суду не надано доказів того, що шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 травня 2017 року, завдано з вини відповідача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації задоволенню не підлягають.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволені позову судовий збір покладається на позивача,
Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації - відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.ст. 284, 285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст заочного рішення виготовлений 31 липня 2020 року.
Суддя: Ульяніч І.В.