ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року

м. Харків

Справа № 623/4425/19

Провадження № 22-ц/818/1216/20

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

боржник: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про видачу судового наказу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року у складі судді Герцова О.М., -

встановив:

07 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості за договором від 16 травня 2016 року у сумі 30000 гривень.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про видачу судового наказу відмовлено.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся на цю ухвалу з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та постановити судове рішення у формі судового наказу, яким стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором від 16 травня 2016 року у сумі 30000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у видачі судового наказу входив з того, що на розгляді в Ізюмському міськрайонному суді Харківської області перебуває справа 623/1244/19 за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору б/н від 16.05.2016 року недійсним через його фіктивність.

Суд не врахував під час розгляду справи те, що у зазначеній справі 623/1244/19 боржник ФОП ОСОБА_2 має процесуальний статус відповідача, заявник ОСОБА_1 також має статус відповідача, а ФОП ОСОБА_3 є позивачем у зазначеній справі, але у справі у справі 623/4425/19 ФОП ОСОБА_3 жодного процесуального статусу не має і мати не може, адже це не передбачено правилами наказного провадження.

Зазначає, що спір про право як підстава для відмови у видачі судового наказу має існувати між сторонами, а не з іншими особами, що не мають ніякого відношення до зазначених правовідносин, щодо яких між сторонами відсутній спір.

Вважає, що наразі вбачаються усі підстави для видачі судового наказу, оскільки спір про право між заявником і боржником відсутній. Сам договір, укладений між сторонами існує, недійсним не визнаний, через що згідно приписів ст. 204 ЦК України право грошової вимоги, що виникло з цього договору, також є чинним та існує.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви вбачається спір про право, оскільки у провадженні суду на розгляді перебуває цивільна справа 623/1244/19, номер провадження 2/623/437/2019 року за позовом ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч.1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З даних норм вбачається, що судовий наказ може бути видано за таких умов: між сторонами укладено договір у письмовій формі; за таким договором наявна заборгованість; наявність такої заборгованості та її сума має випливати з умов договору; сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; між сторонами відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

У заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 зазначає, що 16 травня 2016 року між ним та ФОП ОСОБА_2 укладено у простій письмовій формі договір, згідно умов якого ФОП ОСОБА_2 було доручено ОСОБА_1 надання послуг зі складання списків бізнес-процесів складської логістики, формуванню завдань для програмістів з автоматизації бізнес-процесів за складської логістики, тестуванню програми 1 С:8 та контролю виконання завдань, навчання працівників складу особливостям ведення обліку. Зазначений договір було укладено заявником з боржником як один з декількох договорів, у результаті виконання яких програмний продукт (система обліку торговельної діяльності боржника на базі платформи 1С:8, який розроблявся на той час ФОП ОСОБА_3 за угодою з боржником, міг би бути повноцінно використаний у господарській діяльності боржника ФОП ОСОБА_2 ). За надання вказаного комплексу послуг згідно вищевказаного договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язався виплатити заявнику винагороду у сумі 30 000 гривень.

Наказне провадження є спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві, якому властива така ознака, як відсутність спору про право. Безспірність вимог має бути підтверджена документально.

Наявність підстав, які вказують на виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою може бути виданий судовий наказ, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді в Ізюмському міськрайонному суді Харківської області перебуває справа 623/1244/19 за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору б/н від 16.05.2016 року недійсним через його фіктивність. На підтвердження вищевказаного факту було надано копію ухвали номер справи 623/1244/19, номер провадження 2/623/437/2019 року про відкриття провадження від 25 квітня 2019 року за позовом ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України. Норми процесуального закону, якими керувався суд є спеціальними при розгляді заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищезазначеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не врахував під час розгляду справи те, що у зазначеній справі 623/1244/19 боржник ФОП ОСОБА_2 має процесуальний статус відповідача, заявник ОСОБА_1 також має статус відповідача, а ФОП ОСОБА_3 у даній справі жодного процесуального статусу не має і мати не може, адже це не передбачено правилами наказного провадження, колегією суддів не приймаються, оскільки із тексту заяви про видачу судового наказу вбачається, що усі ці особи були пов`язані певними зобов`язаннями щодо виконання договорів.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 січня 2020 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко