ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.

представника позивача Панченко О.О. ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

представника третьої особи: Демиденко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Полтавської обласної дирекції НАСК "Оранта", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Троцької А.І.. у період часу з 09:56:41 год. до 10:41:42 год.,-

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 та ПАТ «НАСК «Оранта» в особі Полтавської обласної дирекції НАСК «Оранта», в якому просив стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» в особі Полтавської обласної дирекції НАСК «Оранта» на його користь 17 598,76 грн. в рахунок відшкодування понесених в результаті ДТП матеріальних збитків; стягнути з ОСОБА_4 на його користь 5 250,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та інших понесених в результаті ДТП витрат; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Підстави позову вмотивовував тим, що 11 липня 2018 року о 15 годині 55 хвилин, сталося ДТП за участю «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та «ВАЗ-21121 ЗНТ» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. 27 вересня 2018 року позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 41000 грн. Проте, фактично витратив на відновлювальний ремонт свого автомобіля 67 470 грн., що підтверджується відповідним актом виконаних робіт № 0111 від 318 року. Не погодившись з автотоварознавчим дослідженням, ним було замовлено оцінку автомобіля ВАЗ 21121 д.н.з. НОМЕР_2 , за висновком якого сума матеріального збитку заподіяна йому, як власнику представленого автомобіля, на дату оцінки складає 55 498,76 грн. З урахуванням вже сплаченого страхового відшкодування - матеріальні збитки складають 14 498,76 грн. вказує, що ним було витрачено 1100 грн. на евакуацію транспортного засобу після ДТП, 250 грн. на зміну номерного знаку, 2000 грн. на експертні дослідження, 1000 грн. франшиза, 7500 грн. витрати на правову допомогу. Також просив стягнути моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, яку оцінює в 4000 грн.

28 лютого 2019 року позивач ОСОБА_3 змінив свої позовні вимоги,змінитв коло відповідачів , змінивши статус ПАТ «НАСК «Оранта» з відповідача на третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальні збитки в розмірі 18 848,76 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Полтавської обласної дирекції НАСК "Оранта", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальних збитків: 10965,03 гривні - завданих в результаті пошкодження автомобіля, 1100 гривень - витрат за евакуацію, 250 гривень - вартість номерного знаку, а всього 12315,03 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 5248,50 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

З даним рішенням не погодився відповідач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього матеріальні збитки в сумі 10965,03 гривень, завданих в результаті пошкодження автомобіля, 1100 гривень - витрат на евакуацію автомобіля, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині, а саме: відшкодування матеріальних збитків в сумі 250 гривень (вартість номерного знаку) та стягнення моральної шкоди в сумі 1000 гривень - залишити без змін..

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Вказує на те, що суму матеріального збитку має відшкодувати страхова компанія, оскільки дана сума не виходить за межі ліміту страхового відшкодування.

Заперечує проти наявності підстав для задоволення вимоги про відшкодування витрат на евакуацію автомобіля, вказуючи на те, що їх вартість є явно завищено, а дата надання послуг евакуації не збігається з датою дорожньо-транспортної пригоди. Товарний чек №67 від 30 липня 2018 року ФОП ОСОБА_5 виданий в той час, коли автомобіль позивача вже перебував на СТО за адресою: АДРЕСА_1 , на ремонті і переміщення не потребував.

Окрім цього, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП включаються до загальної суми страхового відшкодування, яка у даному випадку була остаточно узгоджена позивачем ОСОБА_3 у розмірі 41000 гривень з ПАТ «НАСК «Оранта» та виплачена страховиком.

Представник позивача адвокат Панченко О.О. надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт не заперечує проти висновків місцевого суду в частині стягнення з нього вартості номерного знаку в сумі 250 гривень та моральної шкоди в сумі 1000 гривень. Рішення в цій частині не є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 11 липня 2018 року о 15 годині 55 хвилин ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Європейській у м. Полтаві, на перехресті з вулицею Харківське Шосе, при виконанні маневру - поворот ліворуч, не надав перевагу в русі транспортному засобу «ВАЗ-21121 ЗНТ», д.н.з. НОМЕР_2 , пік керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, та допустив зіткнення з ним, чим порушив п. 16.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Октябського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 гривень.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована на підставі договору № АК 9047119 від 30 грудня 2017 року ПрАТ «СК «Уніка».

У відповідності до полісу №АК/9909434 від 30 грудня 2017 року на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована цивільна відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «ВАЗ-21121 ЗНТ», д.н.з НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_3 .

З тих підстав, що ПрАТ «СК «Уніка» приєдналася до Угоди про пряме врегулювання збитків, укладеної 24 березня 2016 року Моторно транспортним бюро України, потерпілий ОСОБА_3 скористався можливістю отримати страхове відшкодування від свого Страховика та 16 липня 2018 року письмово повідомив ПАТ «НАСК «Оранта» про настання страхового випадку.

За результатами оглядів та досліджень транспортного засобу «ВАЗ-21121», д.н.з. НОМЕР_2 , страховою компанією був визначений розмір матеріальної шкоди, який підлягав відшкодуванню в межах ліміту відповідальності в сумі 51965,03 грн.

18 вересня 2018 року потерпілий ОСОБА_3 та ПАТ «НАСК «Оранта» досягли згоди про розмір страхового відшкодування в сумі 41000 гривень, які сплачені позивачу 24 вересня 2019 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що винна особа має відшкодувати різницю між фактичними збитками, завданими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та виплаченим страховим відшкодуванням, витрати на евакуацію автомобіля та моральну шкоду.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 10965,03 гривні необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам матеріального та процесуального права.

Спірні правовідносини врегульовуються Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та нормами Цивільного кодексу України.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

У відповідності з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В правовій позиції Великої палати Верховного суду України від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 скористався правом на отримання прямого відшкодування у відповідності до положень «угоди про пряме врегулювання, укладеної 24 березня 2016 року МТСБУ в страховиками - членами МТСБ, схваленої рішенням Антимонопольного комітету України від 27 жовтня 2016 рок №475-р, звернувшись за заявою до ПАТ «НАСК «Оранта»

16 липня 2018 року представником страховика за участю позивача проведено зовнішній огляд автомобіля «ВАЗ-21121», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується актом огляду транспортного засобу із зазначенням виявлених на ньому пошкоджень (а.с.108).

26 липня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про проведення додаткового огляду автомобіля «ВАЗ-21121», д.н.з. НОМЕР_2 ( а.с.112), який було проведено того ж дня за участі позивача та представника страхової компанії ( а.с.113).

Згідно дослідження НОМЕР_2-1 від 13.08.2018 року, виконаного спеціалістами ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» за заявою ОСОБА_3 , матеріальний збиток, завданий автомобілю складає 51965, 03 грн.(а.с.119-123). Зазначена сума повністю охоплюється межами ліміту страхування - 100 000 грн. ( а. с. 19, 102)

За результатами оглядів та досліджень транспортного засобу «ВАЗ-21121», д.н.з. НОМЕР_2 , 18 вересня 2018 року потерпілий ОСОБА_3 та ПАТ «НАСК «Оранта» досягли згоди про розмір страхового відшкодування 41000 грн., що підтверджується Узгодження суми страхового відшкодування за страховим випадком за договором ОСЦПВВНТЗ, де мається підпис позивача ( а.с.125).

За змістом цього ж узгодження потерпілий ОСОБА_3 визнав, що узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає. Після сплати суми всі зобов`язання Страховика щодо виплати страхового відшкодування цим страховим випадком вважаються припиненими.

При цьому, з наявного у матеріалах справи розрахунку (а. с. 126) вбачається, що страхове відшкодування окрім відкинутих за домовленістю сторін договору сум, було зменшено до досягнутої сторонами суми.

24 вересня 2019 року 41000 грн. ПАТ «НАСК «Оранта» сплачено позивачу ОСОБА_3 41000 грн. страхового відшкодування ( а.с.128).

В ході апеляційного розгляду справи представник НАСК « Оранта» пояснив суду, що у випадку недосягнення згоди за договором про узгодження сум, страхова компанія повинна була виплатити потерпілому ОСОБА_3 визначену у страховому звіті суму матеріального збитку 51965, 03 грн.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту поданої позивачем позовної заяви та рішення місцевого суду вбачається, що позивач прохав стягнути з відповідача ОСОБА_4 17598,76 грн. матеріальної шкоди, яка не виплачена страховою компанією для повного відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди. Місцевий суд частково задовольнив позовні вимоги позивача , встановив факт, що розмір заподіяної шкоди відповідає розміру матеріальної шкоди визначеною страховою компанією з врахуванням зносу в розмірі 51965, 03 грн. Також суд дійшов висновку, що відповідач повинен відшкодувати лише різницю між визначеним розміром шкоди та фактично проведеною виплатою страхового відшкодування.

Позивач ОСОБА_6 рішення місцевого суду не оскаржив, повністю погодившись із висновками місцевого суду.

Апеляційний суд не вбачає підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивач, добровільно розпорядився своїм правом на укладення із страховою компанією Узгодження суми страхового відшкодування за страховим випадком за договором ОСЦПВВНТЗ, який був менший, чим визначена страховою компанією сума матеріального збитку - відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_4 невідшкодованого страхового відшкодування.

Щодо відшкодування франшизи

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування», франшиза-частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування.

Страхове відшкодування за шкоду заподіяну потерпілим, завжди зменшується на суму франшизи.

З матеріалів справи вбачається, що при виплаті позивачу страхового відшкодування з загального розміру узгоджених сум було вирахувано обов`язковий розмір франшизи в сумі 1000 грн.. яка беззаперечно повинна бути стягнута з відповідача у справі.

Щодо відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З матеріалів справи вбачається, що дорожня транспортна пригода сталася в 11.07.2018 року в м. Полтаві на перехресті вул. Європейська та Харківське шосе. Після дорожньо-транспортної пригоди пошкоджений автомобіль був евакуйований до місця проживання позивача у справі (зберігання транспортного засобу). З акту огляду автомобіля проведеним страховою компанією вбачається, що огляд автомобіля проводився 16.07.2018 року за адресою: м. Полтава вул. Геологічна .( а. с. 30-31).

У підтвердження вимог про відшкодування витрат на послуги евакуатора позивач ОСОБА_3 надав копію товарного чеку, датованого 30 липня 2018 року (а.с.53) на суму 1100 гривень. З матеріалів справи вбачається, що заявлені ОСОБА_3 вимоги про відшкодування витрат на евакуацію автомобіля до місця ремонту мають причинно-наслідковий зв`язок зі збитками, завданими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та не могли бути заявлені до НАСК «Оранта» в межах страхового випадку, оскільки евакуація автомобіля здійснювалася до місця ремонту транспортного засобу не з місця ДТП, а вже після проведення його огляду страховою компанією (а. с. 126, 171). Так, встановлено, що 30 липня 2018 року ОСОБА_3 , скориставшись послугами евакуатора ФОП ОСОБА_5 , доставив машину на СТО ФОП ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується відповіддю ФОП ОСОБА_7 .

Доводи апелянта в цій частині є необґрунтовані. Жодних доказів про те, що вказані послуги не надавалися чи їх розмір є завищеним та що ці витрати повинні включатися до страхового відшкодування апелянтом не надано.

Представник страхової компанії «Оранта» зазначив, що вказані витрати не входять до ліміту відповідальності страхової компанії, оскільки доставка транспортного засобу до місяця проведення ремонту відбулася не в день ДТП. Доказів про необхідність доставки автомобіля до місця стоянки матеріали справи також не містять.

Таким чином витрати на евакуацію автомобіля до місця проведення ремонту не охоплюються страховою виплатою та повинні бути відшкодовані винною в ДТП особою.

З урахуванням викладеного, стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальних збитків підлягають 1000 гривень франшизи, 1100 гривень витрат на евакуацію автомобіля та 250 гривень вартості номерного знаку, щодо стягнення яких відповідач не заперечував.

Ухвалюючи рішення щодо відновлення порушених прав позивача, потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд першої інстанції, зваживши на характер правопорушення відповідача та обсяг завданої позивачеві моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 1000 грн., що за обставин справи є достатньо справедливою сатисфакцією.

Відповідач ОСОБА_4 також погодився з рішенням місцевого суду в цій частині та не заперечував проти визначеного розміру моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та спростували висновки місцевого суду, виходячи з вищевикладених підстав.

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди та зменшення її з 12315 гривень 03 копійок до 2350 гривень, які становлять: 1000 гривень відшкодування франшизи, 1100 гривень витрат на евакуацію транспортного засобу та 250 гривень вартості номерного знаку.

В частині відшкодування моральної шкоди рішення суду не оскаржується.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 , судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають розподілу з урахуванням норм ст. 141 ЦПК України. З позивача ОСОБА_3 слід стягнути на користь відповідача 1032 гривні 69 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору (пропорційно задоволеним позовним вимогам).

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року - змінити в частині стягнення матеріальних збитків.

Зменшити розмір стягуваних з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальних збитків в результаті пошкодження автомобіля з 12315,03 гривень до 2350 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1032 гривні 69 копійок в рахунок компенсації судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 лютого 2020 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук