Номер провадження: 22-ц/813/2620/20
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.

з участю секретаря Воронової Є.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Сидоренко Світлани Іванівни, представника ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Боярського О.О., повний текст складено 03 квітня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просили визнати за фізичною особою ОСОБА_2 , право власності на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «КІМ» (далі ТОВ «КІМ») в розмірі 45,001 % від загального розміру статутного капіталу ТОВ «КІМ», що становить 13501,00 грн., визнати за фізичною особою ОСОБА_3 , право власності на частку в статутному капіталі ТОВ «КІМ» в розмірі 5% від загального розміру статутного капіталу ТОВ «КІМ», що становить 1500,00 грн., припинити право власності за ОСОБА_4 на частку в статутному капіталі ТОВ «КІМ» в розмірі 50,001 % від загального розміру статутного капіталу ТОВ «КІМ», що становить 15001,00 грн., зобов`язати Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про зміну складу учасників ТОВ «КІМ», а саме:

- внести відомості про виключення зі складу учасників ТОВ «КІМ» Броадбенд Девіда Іана;

- внести відомості про включення до складу учасників ТОВ «КІМ» ОСОБА_2 , з часткою в статутному капіталі ТОВ «КІМ» в розмірі 45,001% від загального розміру статутного капіталу ТОВ «КІМ», що становить 13501,00 грн.;

- зобов`язати Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про зміну відомостей про учасника ТОВ «КІМ» ОСОБА_3 , пов`язану із збільшенням розміру її частки в статутному капіталі ТОВ «КІМ» до 10% від загального розміру статутного капіталу підприємства, що становить 3000,00 гривень.

У обґрунтування своїх позовних вимог, позивачі зазначали, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2010 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до якої, відповідач у визначений мировою угодою термін зобов`язання щодо свого виходу зі складу засновників товариства з обмеженою відповідальністю «КІМ» з передачею належної йому частки у статутному фонді ТОВ «КІМ» в розмірі 50,001% на користь 5% статутного фонду ОСОБА_3 , 45,001% статутного фонду ОСОБА_2 , передбачених умовами мирової угоди, не виконав.

З огляду на не виконання умов мирової угоди відповідачем, позивачі були змушені звернутися до суду із відповідним позовом.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2019 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 було закрито, з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2019 року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 , відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, ТОВ «КІМ» про визнання права власності на частку в статутному капіталі, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано за фізичною особою ОСОБА_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), право власності на частку в статутному капіталі ТОВ «КІМ» () в розмірі 45,001% від загального розміру статутного капіталу ТОВ «КІМ», що становить 13501,00 грн.

Припинено за ОСОБА_4 (що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КІМ» () в розмірі 45,001 % від загального розміру статутного капіталу ТОВ «КІМ», що становить 13501,00 грн.

Зобов`язано відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про зміну складу учасників ТОВ «КІМ», а саме: внести відомості про включення до складу учасників ТОВ «КІМ» () ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), з часткою в статутному капіталі ТОВ «КІМ» () в розмірі 45,001% від загального розміру статутного капіталу ТОВ «КІМ», що становить 13501,00 грн.

Вирішено питання в частині стягнення судових витрат.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Сидоренко С.І., в інтересах ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якої просить рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити, з тих підстав, що справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 зазначає, що судом було винесено рішення з порушенням норм процесуального права, та даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання призначене на 12 серпня 2020 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 131-139 т. 4).

Від адвоката Гліщинського Я.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 96-97 т. 4), від адвоката Рабович І.О., який представляє інтереси ОСОБА_8 (а.с. 98 т. 4), адвоката Кузнецова Л.О., представника ТОВ «КІМ» (а.с. 95 т. 4) на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 140-145 т. 4).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає в повній мірі, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Із системного аналізу положень ст. ст. 88 ЦК України, ст. ст. 88, 167 ГК України, ст. 10 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» вбачається, що корпоративні права учасників господарського товариства визначаються законом і статутними (установчими) документами. Корпоративні відносини виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав із моменту державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю, а за своїм суб`єктним складом є такими, що виникають між господарським товариством та його учасником (засновником), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками) господарських товариств, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства (крім трудових).

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ, що виникають із корпоративних відносин, слід керуватися поняттям корпоративних прав, наведеним у частині першій статті 167 ГК України - корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» передбачено, що усі спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язані зі здійсненням ними корпоративних прав та виконанням обов`язків учасника господарського товариства, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК підвідомчі (підсудні) господарським судам незалежно від суб`єктного складу учасників спору.

З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2010 року Суворовським районним судом м. Одеси затверджено мирову угоду, яка укладена між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ТОВ «КІМ».

В обґрунтуванні своїх позовних вимог, ОСОБА_2 , посилається саме на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2010 року, якою затверджено мирову угоду, та яка є виконавчим документом у відповідності до діючого законодавства.

Судом встановлено, що на момент укладання мирової угоди ОСОБА_2 був засновником ТОВ «КІМ» з часткою у статутному капіталі у розмірі 49,999%, що підтверджується статутом ТОВ «Кім» (а.с. 15-30 т. 1).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 , як колишнім власником, який передав свою частку у ТОВ «Кім» у 2015 році, та ОСОБА_1 , який є співвласником ТОВ «Кім» з часткою у статутному капіталі у розмірі 50,001% виник спір з невиконання мирової угоди затвердженої Суворовським районним судом м. Одеси від 21 жовтня 2010 року.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України саме господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У пункті 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз`яснено, що, визначаючи, чи є спір таким, що виникає з корпоративних відносин та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, ст. 15 ЦП К України), слід враховувати роз`яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

Разом з тим у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» судам роз`яснено, що усі спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язані зі здійсненням ними корпоративних прав та виконанням обов`язків учасника господарського товариства, на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України підвідомчі (підсудні) господарським судам незалежно від суб`єктного складу учасників спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що спір між сторонами виник з корпоративних відносин, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів наголошує на тому, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підставами для закриття провадження у справі є обставини, які підтверджують: неправомірність виникнення процесу (п.п.1,2,5 ст.255 ЦПК України); неможливість його подальшого продовження (п.п.6,7 ст.255 ЦПК України); недоцільність його продовження (п.п.3,4 ст.255 ЦПК України).

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених ст.205 ЦПК України, перелік якої є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

На підставі викладеного, у даному конкретному випадку провадження у справі підлягає закриттю відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із наступним закриттям провадження у справі.

Відповідно до п. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

В зв`язку з тим, що рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі, судом апеляційної інстанції одночасно вирішується питання про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.01.2018 року (а.с. 82-85 т. 3).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381-384, 386, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 , представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2019 року - скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_8 , відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «КІМ» про визнання права власності на частку в статутному капіталі, зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 серпня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра