Провадження № 2/734/9/20 Справа № 740/864/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 січня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської областї, в складі:

головуючого-судді Бараненко С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань Москалюк О.Є.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди, звернувся ОСОБА_1 , мотивуючи позов зокрема тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1220 Цивільного Кодексу України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

До складу спадщини згідно з нормами ч.1 ст. 1218 Цивільного Кодексу України входять всі права та обов 'язки, що належали спадкодавцю на момент її відкриття.

Згідно з вимогами ч.1 ст,1261 Цивільного Кодексу України він, як син померлого батька, має право першої черги на спадкування за законом, і у відповідності до норм ч.1,ч,2 ст.1269, ч 1.1270 Цивільного Кодексу України прийняв спадщину після його батька, ОСОБА_4 , подавши заяву про прийняття спадщини до Носівської державної нотаріальної контори.

Як стало відомо позивачу, в день відкриття спадщини, а саме 27 липня 2018 року Відповідачем ОСОБА_2 , від імені його батька було укладено Договір купівлі-продажу його житлового будинку по АДРЕСА_1 .

За умовами цього договору від 27 липня 2018року будинок батька в день його смерті разом з усіма господарськими будівлями та спорудами Відповідачем, ОСОБА_2 було передано у власність Покупцеві, гр.. ОСОБА_5 , яка сплатила йому обумовлену договором грошову суму (абз. 1п.1 Договору купівлі-продажу).

Укладений 27 липня 2018 року між Відповідачем, ОСОБА_2 , та гр. ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу батьківської садиби, в цей же день (27 липня 2018року) було посвідчено приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. та зареєстровано в реєстрі за №496.

Таким чином, беззаперечним є те, що грошові кошти у сумі 269 358,00 грн. які були сплачені на умовах договору його батьку 27 липня 2018року готівкою, в день відкриття його спадщини, в якості оплати від продажу належного йому на праві власності нерухомого майна, є такими, що входять до складу його спадщини, незважаючи на те, що були отримані Відповідачем, ОСОБА_2 .

Згідно з вимогами п.5ст.1268 ЦК України встановлено, що: «...незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини».

Дійсні обставини справи свідчать про те, що Відповідач ОСОБА_2 , який в межах договору купівлі-продажу, укладеного 27 липня 2018року, представляв інтереси його батька, як Власника нерухомого майна, після отримання грошових коштів, які фактично були сплачені батьку, заволодів ними, неправомірно привласнивши їх після отримання, не визнаючи при цьому його права, як спадкоємця першої черги за законом, на зазначені грошові кошти батька, які залишилися після його смерті, з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та до викладеного в позовній заяві додав письмові пояснення.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судовому позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що в січні 2018 року захворів батько, позивач сказав, що в нього умов немає і він повіз батька до Ніжинської лікарні де його підлікували і лікарі сказали, що потрібен догляд і він забрав батька до себе, щоб батько дожив у нормальних умовах і батько проживав у нього до дня смерті. Батько сказав йому, що хоче щоб він продав будинок. Він дав оголошення по продажу будинку. 14 липня був дзвінок від покупця. Вони приїхали походили, подивилися будинок і визначилися з ціною. Покупець сказала, що кошти в неї є і тому вона віддасть гроші зразу. Так і вирішили, він отримав кошти від покупця та написав розписку. Потім через деякий час з МБТІ зателефонували і сказали, що документи виготовлені і вони з покупцем у нотаріуса оформили договір купівлі-продажу будинку. Коли він приїхав після продажу будинку до дому, то батько ще був живий, але в той же день через деякий час помер.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що відповідач мав право розпоряджатися коштами отриманими за будинок на власний розсуд згідно довіреності. Можливо вона не так зрозуміла відповідача коли писала відзив, але свідки підтвердили всі обставини, як саме все відбувалося.

Суд заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Відповідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні відповідач надав суду показання, що на початку лютого 2018 року вирішили, що батько буде проживати в нього, так-як був потрібен постійний догляд і у травні вони з батьком вирішили продати його будинок в м. Носівка. Продаж будинку ініціював батько, так-як потрібно було постійно доглядати за будинком. Батько сказав кому продати і він їздив до сусіда, але той сказав, що купив би будинок, але не має грошей, бо навчає сина. Потім він дав оголошення по продажу будинку. Коли він займався підготовкою продажу будинку то сказав батьку, що потрібна довіреність на вчинення дій, батько погодився. Зателефонувала жінка, вони зустрілися, походили по будинку, визначилися з сумою і домовилися, що щоб ніхто не перебив, вона віддасть всю суму за будинок зразу і на другий день вони зустрілися і вона виплатила йому всі кошти за будинок і він написав розписку. Після отримання коштів від покупця, він приїхав до дому і все розповів батьку, і той розпорядився грошима, як вважав за потрібне, частину віддав його дружині, а інші частини його дітям.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала показання, що покійний був їй свекром, а відповідач є її чоловіком. З свекром в неї були найкращі стосунки. Він з лютого 2018 року проживав в них і вона за ним доглядала до його смерті. Свекор написав довіреність і чоловік продав будинок. Дідусь розпорядився грошима від продажу будинку, віддавши порівну їй, та її дітям, говорив внукам та правнукам. Кошти за будинок чоловік привіз десь кінець червня початок липня, це було до дня народження внучки 19 липня. Чоловік віддав кошти від продажу будинку і сказав, що це гроші за будинок. Дідусь до останнього дня був у здоровому розумі. Кошти він передавав сам. 27.07.208 року він ще близько 17 години був ще живий, а потім помер, викликали зразу міліцію та швидку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дав показання, що відповідач є його батьком, а позивач дядьком. Дід прожив з лютого 2018 року в його батька, так-як хворів і потрібна була допомога. Він був у здоровому адекватному стані. Продаж будинку це воля діда. Продажем займався батько, давав оголошення. Будинок було продано до 19 липня. Дід особисто йому передав 120 тисяч гривень і сказав, що брату теж 120 тисяч гривень., сказав, що це буде правнукам на навчання. Говорив, що батько продав його хату і він вирішив розділити кошти між ними. 27.07.2018 року він був біля діда, дід розмовляв. Батько приїхав десь без 15 хвилин п`ять і він поїхав за запчастиною. Хвилин через 30-40 зателефонував батько і сказав, що дід помер.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання, що він покійного ОСОБА_4 знав дуже давно, по життю вони часто спілкувалися, десь два рази на місяць. Він знав, що дід доручив відповідачу продати його будинок, давали оголошення. Коли вони 20 липня 2018 року приїхали, щоб привітати відповідача та його дружину з весіллям, то відповідач сказав, що дід розпорядився коштами за проданий будинок, розділивши на три частини і віддавши в рівних частинах його дружині та дітям. Дід казав, що позивач з сином своє забрали.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дала показання, що позивача вона не знає, а у відповідача купила будинок і земельну ділянку. Вона по оголошенню зателефонувала відповідачу, зустрілися, подивилися будинок. Будинок їй сподобався. Другий раз зустрілися 15 липня і вона віддала кошти, це були всі кошти за будинок і за земельну ділянку, а відповідач надав їй розписку, що кошти отримав. Віддавати кошти вона не боялася, а так зробила, щоб ніхто не перекупив. Пізніше вони звернулися до нотаріуса, де пробули десь до 14-15 годин і вона отримала від нотаріуса договір купівлі продажу і будинку і земельної ділянки. Відповідач сказав, що будинок не його, але в нього є доручення на його продаж, вона почитала і її все влаштувало. Вона вже не пам`ятає коли віддала розписку відповідачу.

Допитана в якості свідка представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання, що вона 21 липня 2018 року провідувала дідуся, який проживав в будинку відповідача. Вона приїхала провідати дідуся разом з братом, але в нього з відповідачем виник конфлікт, так-як відповідач говорив, що брат украв якісь гроші. Вона з дідусем була десь півгодини, його фізичний ста був дуже тяжкий, він був слабкий, він в цей раз навіть не міг спілкуватися, її зразу не впізнав. Про продаж будинку вона дізналася вже після смерті дідуся.

Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дав показання, що він коли працював в Носівському районному суді, то проживав у дідуся і доглядав за ним. Він відвідував дідуся в березні- травні місяці. Він його зразу не впізнавав. 21 липня 2018 року коли він з сестрою приїхав провідати дідуся, то дядько його не пустив, а сестра коли вийшла від дідуся, була заплакана і сказала, що дідусь її не впізнав. Він вже після смерті дідуся дізнався, що будинок проданий, а до цього йому про продаж будинку нічого не було відомо.

Згідно довіреності від 27 червня 2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 766, ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_2 бути його представником щодо продажу належного йому житлового будинку АДРЕСА_1 , належної йому земельної ділянки 0,0863 га, та земельної ділянки 0,22 га, що розташовані в АДРЕСА_1 /а.с. 20 т.2/.

Вказана довіреність не містить жодних застережень, зокрема обов`язковості певної послідовності вчинення дій по продажу будинку.

З письмової розписки від 15 липня 2018 року в становлено, що вона дана ОСОБА_2 , про те, що він отримав від ОСОБА_5 триста шістдесят три тисячі гривень, як розрахунок за проданий їй будинок із земельною ділянкою в АДРЕСА_1 /а.с. 16 т.2/.

Згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 27 липня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 496, ОСОБА_2 , що діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 , продав ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 і сплачує за нього обумовлену грошову суму на умовах цього договору /а.с. 11-14 т.1/.

В пункті 2 вказано договору зазначено, що продаж цей вчинено за 269358 грн. Ця сума повністю сплачена покупцем готівкою і отримана продавцем особисто до підписання цього договору. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила, що вона всі кошти за будинок та земельну ділянку віддала відповідачу 15 липня 2018 року, і отримала за це від нього розписку, тобто до підписання договору купівлі продажу, зазначеного вище. До показань вказаного свідка суд відноситься, як до правдивих та таких, що відповідають фактичним обставинам справи. Жодним доказом зі сторони позивача, показання вказаного свідка не спростовано. Крім того свідок попереджався судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомого неправдивих показань. Також згідно показань вказаного свідка договір купівлі-продажу будинку вона отримала в нотаріуса не пізніше 15 години 27 липня 2018 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28 липня 2018 року - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 10 т.1/.

Згідно ч.1,2 ст. 1220 ЦК України:

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та допитаного в якості свідка показань відповідача, кошти відповідачем від покупця ОСОБА_5 було отримано 15 липня 2018 року і ОСОБА_4 до його смерті розпорядився ними на власний розсуд. Нотаріальні дії 27.07.2018 року щодо оформлення договору купівлі-продажу будинку були вчинені за життя ОСОБА_4 , а згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Так дійсно згідно ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, але в даному випадку нотаріальні дії вчинялися дійсно в день смерті особи, але в той час коли ОСОБА_4 ще був живий і вів звичний для нього спосіб життя, а згідно показань свідків, він отриманими коштами за продаж будинку розпорядився ще за життя.

До показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та допитаного в якості свідка показань відповідача, суд відноситься, як до належних та допустимих доказів, правдивих та таких, що відповідають фактичним обставинам справи. Жодним доказом зі сторони позивача, показання вказаних свідків не спростовано. Крім того свідки попереджалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомого неправдивих показань та приводились до присяги.

Також суд відноситься, як до належного та допустимого доказу, а саме до розписки, про передачу коштів /а.с. 16 т.2/, так-як жодним доказом зі сторони позивачу зазначене в розписці не спростовано, також не спростовано стороною позивача, що вказана розписка не складалася саме 15.07.2018 року, а складена стороною відповідача пізніше.

Аналізуючи в сукупності вище викладене, суд остаточно приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі, так-як відповідачем не доведено, що грошові кошти за продаж будинку, про які позивач зазначає в позові, відносяться до складу спадщини визначеної ст. 1218 ЦК України, так-як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 розпорядився ними ще за життя, тобто до часу відкриття спадщини.

Керуючись ст. 1218, 1220 ЦК України, ст. 80,81, 259, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.

Рішення в повному обсязі виготовлено 02 лютого 2020 року.

Головуючий суддя С.М. Бараненко