Дата документу 11.08.2020 Справа № 331/748/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/748/20
Провадження №22-ц/807/2447/20
Головуючий в 1-й інстанції Жукова О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарБабенко Т. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст постанови складено 11 червня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віра-2», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомашкомплекс» про визнання недійсним частково рішення зборів учасників ТОВ «Віра-2» від 05.05.2014 року, оформленого протоколом № 4-14, в частині передачі нерухомого майна, визнання недійсними свідоцтв про право власності на приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віра-2», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомашкомплекс» про визнання недійсним частково рішення зборів учасників ТОВ «Віра-2» від 05.05.2014 року, оформленого протоколом № 4-14, в частині передачі майна, визнання недійсними свідоцтв про право власності на приміщення. В позовній заяві позивач просив суд визнати недійсними та скасувати:

- рішення зборів учасників ТОВ «Віра-2» від 13.03.2014 р., оформлене протоколом № 2-14, про передачу ОСОБА_3 нерухомого майна: приміщення АДРЕСА_1 та зменшення статутного капіталу товариства;

- рішення зборів учасників ТОВ «Віра-2» від 05.05.2014 р., оформлене протоколом № 4-14, в частині виділення та передачі ОСОБА_2 нерухомого майна: приміщень № 204, № 205, № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та зменшення статутного капіталу товариства;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно: приміщення № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , видане в 2014 р. ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно: приміщення № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_2 , видане в 2014 р. ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно: приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , видане в 2014 р. ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно: приміщення № НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_2 , видане в 2014 р. ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області;

- рішення зборів учасників ТОВ «Енергомашкомплекс» про передачу ОСОБА_2 до статутного капіталу товариства нерухомого майна: приміщень № НОМЕР_2 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- рішення зборів учасників ТОВ «Енергомашкомплекс» про передачу ОСОБА_3 до статутного капіталу товариства нерухомого майна: приміщення № 201 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно: приміщення № НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_2 , видане 18.07.2014 р. ТОВ «Енергомашкомплекс», , реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, індексний номер: 24447107;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно: приміщення № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , видане 18.07.2014 р. ТОВ «Енергомашкомплекс», , реєстраційною службою Запорізького міська управління юстиції Запорізької області, індексний номер: 24445319;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно: приміщення № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_2 , видане 18.07.2014 р. ТОВ «Енергомашкомплекс», , реєстраційною службою Запорізького міської управління юстиції Запорізької області, індексний номер: 24451029;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно: приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , видане 18.07.2014 р. ТОВ «Енергомашкомплекс», , реєстраційною службою Запорізького міської управління юстиції Запорізької області, індексний номер: 24449390;

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 року, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віра-2», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомашкомплекс» про визнання недійсним частково рішення зборів учасників ТОВ «Віра-2» від 05.05.2014 року, оформленого протоколом № 4-14, в частині передачі нерухомого майна, визнання недійсними свідоцтв про право власності на приміщення , оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду на направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що оспорювані правочини, рішення зборів учасників товариств та видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно є фраудаторними (вчинені боржником на шкоду кредиторам), а тому зазначені вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 4.5 Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" (із змінами та доповненнями), затвердженого загальними зборами учасників ТОВ "Віра-2" протоколом від 07.02.03 р. № 2 та зареєстрованим у відділі реєстрації та Єдиного реєстру Запорізької міської ради 16.12.03 за № 0030019), ОСОБА_1 , був одним з учасників товариства з 21 часткою в статутному фонді.

02.12.2011 р. позивач звернувся з нотаріально посвідченою заявою до ТОВ "Віра-2" про вихід зі складу учасників товариства.

Загальними зборами учасників ТОВ "Віра-2" від 02.12.2011 р. вирішено виключити ОСОБА_1 з учасників товариства, розрахунки з ним провести згідно із законодавством.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі №908/881/13-г стягнуто з ТОВ "Віра-2" на користь ОСОБА_1 446 170,00 грн. вартості частки у статутному капіталі товариства.

Закриваючи провадження у справі з підстав передбаченихп. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції зазначив, що позивач пред`явив позов про визнання недійсним частково рішення зборів учасників ТОВ «Віра-2» від 05.05.2014 року, оформленого протоколом № 4-14, в частині передачі майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оспорювані рішення зборів учасників товариства порушують його право на отримання вартості частини майна товариства, пропорційно його частці у статутному капіталі, яка стягнута на його користь судовим рішенням, що набрало законної сили. Інші позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Енергомашкомплекс» є похідними від заявлених позовних вимог про визнання недійсними рішень зборів учасників ТОВ «Віра-2», тому враховуючи суб`єктний склад цієї справи, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, дана справа належить до юрисдикції господарських судів.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 4, 19 ЦПК України).

За змістом положень статті 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Отже, члени товариства незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та товариством, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Підвідомчість господарських справ установлена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно з пунктом 3 частини першої, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах-між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув; між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункт 4 частина перша статті 20 ГПК України).

Із урахуванням наведених норм матеріального і процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, рішення зборів учасників ТОВ «Віра-2» від 13.03.2014 р., оформлене протоколом № 2-14, про передачу ОСОБА_3 нерухомого майна: приміщення АДРЕСА_1 та зменшення статутного капіталу товариства та рішення зборів учасників ТОВ «Віра-2» від 05.05.2014 р., оформлене протоколом № 4-14, в частині виділення та передачі ОСОБА_2 нерухомого майна: приміщень № 204, № 205, № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та зменшення статутного капіталу товариства прийняті до набрання чинності рішенням господарського суду Запорізької області від 27.01.2016 р. у справі №908/881/13-г та до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 908/1152/17, виданого 30.10.2017 року Господарським судом Запорізької області про стягнення з ТОВ «Віра 2» на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 456 860,66 гривень, тобто ч. 4 ст. 9 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» на вищезазначені правовідносини не розповсюджується, а доводи позивача щодо оспорювання ним фраудаторних правочинів є безпідставними, оскільки матеріалами позовної заяви підтверджено, що предметом позову є захист порушеного права ОСОБА_1 , як колишнього учасника товариства, на отримання вартості частини майна товариства у статутному капіталі ТОВ "Віра-2".

Таким чином, постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов правильного висновку про те, що провадження у справі підлягає закриттю.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 12 серпня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков