Провадження № 2/582/126/20
Справа № 582/404/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2020 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Яковенко Н.М.,

за участю секретаря Костенка Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Недригайлів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що відповідач є її сином та зареєстрований разом з нею в будинку АДРЕСА_1 , який вона успадкувала після смерті своєї матері. У 2018 році її син познайомився з дівчиною та вони стали втрьох проживати за вказаною адресою. Однак після нетривалого проживання син та його дівчина зібрали свої речі, покинули будинок та пішли проживати в належну останній квартиру в с. Засулля Недригайлівського району, де проживають зараз. З того часу відповідач не цікавиться спірним житлом, не надає коштів на його утримання, не допомагає позивачу по господарству, не цікавиться справами позивача, станом її здоров`я, не зважаючи на те, що вона потребує стороннього догляду. Навпаки, кілька раз він намагався викрасти речі з господарства, через що позивач була вимушена змінити замки на будинку та господарських будівлях а також зверталася до поліції з заявою про крадіжку. Також позивач зазначила, що реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у тому числі продати чи здати в оренду цей будинок.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що народився та все життя прожив у будинку АДРЕСА_1 , який належав його рідній бабі, матері позивача ОСОБА_1 . Іншого житла він не має. У 2018 році він познайомився з дівчиною, з якою вирішив створити сім`ю. Якийсь час вони втрьох проживали за вказаною адресою, однак мати ОСОБА_1 постійно провокувала сварки, а влітку 2018 року вигнала його з дому. Він зібрав речі і став проживати без реєстрації в своєї дівчини в с. Засулля, де вимушений проживати до цього часу. Після того, як мати вигнала його з будинку, вона змінила замки і він не має можливості повернутися додому. Дійсно, мати зверталася із заявою до поліції через металеву трубу, яка була йому потрібна і яку він взяв в господарстві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Недригайлів, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією сторінок її паспорта (а.с.3-4). Позивач є інвалідом 2 групи з дитинства, про що свідчить копія довідки 12ААА № 152155 та пенсійного посвідчення (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином позивача ОСОБА_1 , та зареєстрований разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № (а.с.64) та довідкою Недригайлівської селищної ради (а.с.8).

Позивач ОСОБА_1 успадкувала житловий будинок після смерті своєї матері за адресою АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці за цією ж адресою з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується поясненнями сторін та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9).

Із пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вбачається, що восени 2019 року до них (кожного окремо) звернулася ОСОБА_1 та просила підтвердити факт не проживання її сина ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 . Ці свідчення їй були необхідні для отримання субсидії на оплату комунальних послуг, тому свідки погодились. На той час, коли вони давали свідчення, ОСОБА_2 дійсно не проживав з матір`ю, однак причини цього їм не відомі.

Із копії повідомлення про надання субсидії № 000279 (а.с.51) вбачається, що ОСОБА_1 за адресою проживання АДРЕСА_1 надана субсидія на фактично проживаючих членів господарства з листопада 2018 року по квітень 2019 року.

Із копій пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за 2018 рік, які надані на запит суду Недригайлівською селищною радою (а.с.57-58) вбачається, що ці особи на ім`я голови селищної ради давали свідчення про те, що ОСОБА_2 з липня 2018 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Із пояснень ОСОБА_1 також встановлено, що її син ОСОБА_2 приблизно з липня 2018 року покинув постійне місце проживання в її будинку по АДРЕСА_1 та почав проживати із своєю співмешканкою в с. Засулля. Після того позивач змінила замки на вхідних дверях в будинок та до господарських будівель, але комплект нових ключів відповідачу не надала, оскільки не бажає, щоб він без її дозволу та без неї заходив до будинку. Також вона зверталася до поліції з приводу крадіжки сином металевої труби, яку він викрав з сараю.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів за зверненнями до Недригайлівського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУ НП України в Сумській області Попович С.М. вбачається, що ОСОБА_1 зверталася зі скаргою на дії працівників поліції, в якій також скаржилася на те, що її син ОСОБА_2 вчиняє крадіжки з господарства по АДРЕСА_1 (а.с.65-72).

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Схожу норму про право члена сім`ї власника на користування житлом містить ст. 156 ЖК, якою передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Крім того відповідно до ч. 4 цієї статі до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Ст. 64 ЖК визначає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно ст.157 цього ж Кодексу, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Глава 6 ЖК «Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду» не містить норми про порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Він визначений в ст. 72 цього ж Кодексу. Зокрема, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням може бути здійснене в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, в зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Ч. 2 ст. 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із пояснень позивача, відповідача, свідків та інших досліджених в судовому засіданні доказів, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку АДРЕСА_1 з літа 2018 року.

Причиною цього стали неприязні відносини сторін через бажання відповідача влаштувати особисте життя. Не зважаючи на це, відповідач продовжував ставитися до цього житла як до свого, однак не мав можливості проживати та користуватися ним також і через те, що відповідач змінила замки і після того відповідач не має доступу до будинку. З огляду на наведене, тривале непроживання відповідача в спірному житлі, на думку суду, обумовлено поважною причиною.

Відповідач власного житла не має, будинок по АДРЕСА_1 , є на даний час його єдиним місцем проживання, а тому позбавлення його права проживати в ньому буде серйозним втручанням у його право на повагу до житла.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Сумського апеляційного суду через Недригайлівський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17 серпня 2020 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Н. М. Яковенко