ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м.Суми

Справа №583/3283/19

Номер провадження 22-ц/816/176/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2019 року, ухваленого у складі судді Соколової Н.О., в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна співвласника.

Свої вимоги мотивує тим, що Охтирський міськрайонний суд рішенням від 12 листопада 2010 року здійснив розподіл домоволодіння та земельної ділянки між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . При житті вказані співвласники привели свої частки у технічний стан відповідно до рішення суду, в результаті чого значно змінилися площа та технічні характеристики житлових кімнат, однак державну реєстрацію права власності не здійснили. Після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , спадщина їх спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно була оформлена без проведеного переобладнання житлового будинку, на підставі старого техпаспорту та довідки Охтирського МБТІ.

В подальшому, ОСОБА_2 здійснила державну реєстрацію права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння за договором купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_5 . При цьому, перелік об`єктів нерухомості за договором купівлі-продажу вказується по старим технічним показникам, без врахування проведеного колишніми співвласниками перепланування.

Посилаючись на вказані обставини, просить провести реальний виділ в натурі частки зі спільного часткового майна у вигляді будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши їй зі складу домоволодіння 58/100 ідеальних частин. ОСОБА_2 залишити на праві власності 42/100 ідеальних частин домоволодіння. Сарай б та колодязь к залишити у її приватній власності. Тамбур а1 та погреб В залишити у приватній власності ОСОБА_2 1/2 частина гаражу Б та 1/2 частина огорожі №1, 2 залишити у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 12 листопада 2019 року позов задовольнив.

Провів в натурі реальний виділ частки зі спільного часткового майна будинковолодіння, а саме: житлового будинку «А-1Жа-а2» з приміщеннями 1-1 площею 12,10 кв. м, 1-2 площею 4,9 кв. м, 1-3 площею 2,0 кв. м, 1-4 площею 17,8 кв. м, 1-5 площею 11,4 кв. м, 2-2 площею 8,2 кв. м, 2-3 площею 8,9 кв. м, 2-4 площею 16,2 кв. м, загальною площею 81,5 кв. м, з окремими входами-виходами, господарських споруд та надвірних будівель на території подвір`я і гаражу «Б», сарай «б», погріб «В», ворота №1, огорожа №2, колодязь «к» за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділив ОСОБА_1 у власність частину житлового будинку «А-1Ж» зі складовими: житлову кімнату 2-3 площею 8,9 кв. м, житлову кімнату 2-4 площею 16,2 кв. м, житлову кімнату 2-5 площею 7,0 кв. м, прибудову а веранди 2-2 площею 8,2 кв. м, тамбур 2-1 площею 5,9 кв. м, загальною площею 46,2 кв. м, житловою площею 32,1 кв. м, що складає ідеальну частку 58/100 частин будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Залишив у власності ОСОБА_2 частину житлового будинку «А-1Ж» зі складовими: житлову кімнату 1-4 площею 10,7 кв. м, житлову кімнату 1-5 площею 11,4 кв. м, коридор 1-2 площею 4,9 кв. м, кладову 1-3 площею 2,0 кв. м, санвузол 1-6 площею 4,5 кв. м, прибудову а (І) кухня 1-1 площею 7,6 кв. м, загальною площею 43,9 кв. м, житловою площею 22,1 кв. м, що складає ідеальну частку 42/100 частин будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділив ОСОБА_1 у власність сарай «б» та колодязь «к» за адресою: АДРЕСА_1 .

Залишив у власності ОСОБА_2 тамбур «а1» площею 2,8 кв. м та погреб «В» за адресою: АДРЕСА_1 .

Гараж « АДРЕСА_2 » та огорожі № АДРЕСА_1 , 2 залишив у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Повернув ОСОБА_1 з державного бюджету 384,20 грн судового збору.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн та 384,20 грн судового збору, а всього 2384,20 грн судових витрат.

Охтирський міськрайонний суд Сумської області додатковим рішенням від 02 грудня 2019 року задовольнив заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 грн в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду від 12 листопада 2019 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині розподілу судових витрат та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1500 грн за проведене експертне дослідження №1094 від 26.03.2018 р. та 5000 грн за надання правничої допомоги в суді першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. В той же час, суд неправомірно зменшив заявлений розмір судових витрат за надання професійної правничої допомоги та взагалі відмовив у відшкодуванні витрат за проведене ОСОБА_1 експертне дослідження. Зазначає, що витрати на правничу допомогу є обґрунтованими, доведеними, фактичними та мають розумний характер, тому у зв`язку із задоволенням позову на 100%, повинні бути компенсовані в повному обсязі в розмірі 5000 грн. Крім того, зазначає, що висновки експертного дослідження були використані при вирішенні даного спору, отже витрати по сплаті за проведене дослідження підлягають відшкодуванню.

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки не погоджується з вимогами апеляційної скарги та вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Рішення суду в частині задоволення вимог позову про реальний виділ в натурі частки майна співвласника ніким з учасників справи не оскаржується та на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не є складним, оскільки є малозначним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції, складання позову та інших заяв по суті справи, позивач не обґрунтовує значення справи, у тому числі вплив розгляду справи на його репутацію або публічним інтересом до справи, та врахував критерії обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат та надані ним докази, зазначивши про неспівмірність реальних витрат заявленому розміру. Відмовляючи у відшкодуванні судових витрат за залучення експерта, суд зазначив, що такі витрати були понесені у зв`язку з розглядом іншої справи, що знайшло своє відображення у рішенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2018 року №583/3185/18.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильних висновків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2019 року між адвокатом Нежевело ОСОБА_6 .В. та ОСОБА_1 був укладений договір про правничу допомогу №7/1 (т. 1 а.с. 92). За домовленістю сторін вартість однієї години послуг адвоката складає 500 грн (п. 15 вказаного договору).

Згідно розрахункової квитанції форми №РК-1, ОСОБА_1 17 липня 2019 року здійснила оплату за надання правничої допомоги в розмірі 5000 грн (т. 1 а.с. 93).

Відповідно до акту приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) від 05 серпня 2019 року, адвокат Нежевело В.В. попередньо витратила 10 годин свого часу. Також було зазначено, що сторони дійшли згоди, що замовлення виконане в повному обсязі (т. 1 а.с. 94-95).

У додатковому акті приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис з виправленням технічних помилок) від 02 вересня 2019 року вказано, що адвокатом Нежевело В.В. попередньо витрачено 11 годин свого часу, що у грошовому розрахунку складає суму 5500 грн (т. 1 а.с. 132-132).

Сторонами було погоджено, що за надані послуги ОСОБА_1 оплачує всього 5000 грн.

Відповідно до частин 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При цьому, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Таких доказів або обґрунтувань, в тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або неналежність послуг адвоката до справи, позивач не надав. Між тим, суд дослідив додані до заяви про стягнення фактичних витрат на професійну правничу допомогу докази (договір, квитанція про оплату послуг, звіти виконаних робіт) та не встановив недотримання вимог частини 3 статті 137 ЦПК України.

Разом з тим, аналіз наведених норм частини 4 статті 137 ЦПК України, а також норм статті 141 цього кодексу, дає підстави для висновку що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Позивач вказує, що у зв`язку із розглядом цивільної справи про реальний виділ в натурі частки майна співвласника, нею були понесені судові витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 5000 грн та витрати на оплату експертного дослідження в розмірі 1500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, представництво ОСОБА_1 здійснювалось адвокатом Нежевело В.В.

Так, гонорар адвоката Нежевело В.В. визначений у відповідності до умов договору про надання правових послуг №7/1 від 17 липня 2019 року та усної домовленості, що сторонами договору не спростовується.

Матеріали справи також містять: розрахункову квитанцію форми №РК-1, акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) від 05 серпня 2019 року та додатковий акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис з виправленням технічних помилок) від 02 вересня 2019 року.

За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов підлягає задоволенню, такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження апеляційної скарги про обов`язок суду прийняти рішення про стягнення з відповідача всієї суми понесених витрат на оплату послуг адвоката у разі задоволення позову на 100%.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, пропорційність у цивільному судочинстві суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За таких обставин, суд першої інстанції оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу до 2000 грн від попередньо заявленої суми.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного суду від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17 та від 06 березня 2019 року у справі №910/15357/17.

Також, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції стосовно того, що витрати за експертне дослідження №1094 від 26.03.2018 р. були понесені позивачем у зв`язку з розглядом іншої справи, за результатами вирішення якої був здійснений розподіл судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Правильними є доводи апеляційної скарги, що висновки експертизи можна застосовувати у будь-яких спорах при зверненні до суду, однак відшкодування витрат за її проведення при кожному зверненні до суду буде суперечити основному принципу розподілу судових витрат принципу пропорційності.

Судові витрати стягуються з метою, по-перше, компенсувати суду та учасникам справи понесені витрати з розгляду цивільних справ, а по-друге, створити несприятливі майнові наслідки для осіб, які вчинили цивільні правопорушення або пред`явили необґрунтовані вимоги до суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач позов визнала в повному обсязі, погодившись на виділ собі меншої частини домоволодіння, тоді як позивачу виділяється 58/100 частин домоволодіння. В той же час, вимоги щодо грошової компенсації за виділ їй меншої частини ОСОБА_2 не заявляла, що свідчить про її бажання врегулювати спір мирним шляхом, не витрачаючи зайвий час суду, адвокатів та сторін.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Також, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367; 3744 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов