Справа № 199/7574/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22.01.2020 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Перетятько А.В.,

за участі:

представника позивача представника позивача - адвоката Денисенко Т.М.,

представника відповідача - адвоката Борисової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом відповідача до ОСОБА_1 , де третя особа ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про поділ майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 3 12 500.00 грн., та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 312 500,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбане подружжям - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період шлюбу, та угоди про добровільний поділ майна між подружжям (до спільного майна відповідач віднесла зазначену вище квартиру та грошові кошти) не досягнуто у зв`язку з відмовою іншого співвласника вести будь-які переговори на дану тему.

Відповідач у зустрічному позові заявила наступні вимоги:

-про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 , вартістю 406 051 грн.;

-про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 203 025 грн. 50 коп.;

-про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 203 025 грн. 50 коп.;

-про визнання грошових коштів в сумі 484 078 грн., які станом на 20.11.2019 р. по курсу НБУ еквівалентні 20 000,00 дол. США;

-про визнання за ОСОБА_2 права на 1/2 частину грошових коштів в сумі 484 078 грн., що складає 242 039 грн.;

-про стягнення з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 витрати по житлово-комунальним послугам в розмірі 13 491,00 грн.

Позивач у відзиві на зустрічний позов повідомив про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

З приводу вимоги про поділ грошових коштів в розмірі, еквівалентний 20 000 доларів США та переданих ОСОБА_3 за договором позики (розпискою) від 03.08.2012 р., то ці грошові кошти були повернуті позичальником в повному обсязі впродовж місяця з дати їх отримання за домовленістю між сторонами. Однак, при передачі грошових коштів ОСОБА_1 не була повернута розписка ОСОБА_3 , оскільки позикодавець вважав її загубленою, про що, на переконання позивача, відповідач була обізнана.

Разом з тим, на переконання позивача, вимоги зустрічного позову сформульовані некоректно та не відображають принципу пропорційності і співмірності: некоректно сформульовану вимогу відповідача, зазначену в п. 4 прохальної частини зустрічного позову, в ній обумовлено про визнання грошових коштів в сумі 484 078,00 грн., які станом на 20.11.2019 року по курсу НБУ еквівалентні 20 000 доларів США, проте, жодним чином не зазначено чим саме та яким чином відповідач просить визнати вказані кошти.

Окрім того, однією з вимог зустрічного позову є визнання за відповідачем права власності на Ѕ частину грошових коштів у сумі 484 078,00 грн., що складає 242 039 грн., проте, жодним чином не зазначено про визнання за іншим його Ѕ частини.

Вимога ОСОБА_2 про стягнення з позивача витрат по житлово-комунальним послугам в розмірі 13 491,00 грн. є необґрунтованою та безпідставною: оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження нарахування відповідних платежів зі відповідними рахунками, укладеними з власником майна, відтак, факт надання послуг та нарахування платежів за них є непідтвердженим, що ставить під сумнів взагалі надання послуг та факт оплати за них.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, 15.10.1977 р. ОСОБА_1 взяв шлюб із ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом; на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.199 р. ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. (реєстр 1550).

За договором позики від 03.08.2012 р. ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі, еквівалентній 20 000,00 дол. США, що підтверджується відповідною розпискою, в якій сторони також передбачили, що повернення грошових коштів відбуватиметься за вимогою кредитора через два тижні.

Факт повернення грошових коштів ОСОБА_3 ОСОБА_1 за укладеним 03.08.2012 р. договором позики визнаний самим ОСОБА_1 у відзиві на зустрічний позов, від імені якого діє адвокат Денисенко Т.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою від 18.12.2019 р. прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя зустрічний позов відповідача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення витрат, понесених у зв`язку з оплатою комунальних послуг по утриманню спільного майна.

Спірні правовідносини виникли із правовідносин по поділу майна, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя.

Дослідив докази в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Жодна зі сторін не посилалася і не доводила суду обставин, які є підставою для відступлення від засад рівності часток кожного зі співвласників в праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Розв`язуючи спір, суд врахував думку учасників справи щодо поділу квартири АДРЕСА_1 , кожен зі співвласників якої просив про визнання по Ѕ частині квартири за кожним.

В цій частині позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні вимоги первісного позову про визнання майна спільною сумісною власністю, суд виходить з наступного.

У ст. 60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК.

У ч. 1 ст. 70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Втім, в даній справі жоден з подружжя не спростовував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу: квартиру та грошові кошти, у зв`язку з чим, виходячи з зазначених вище правових норм, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя не вимагається.

Щодо вимоги зустрічного позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 та грошових коштів, то підстави для її задоволення відсутні з підстав, зазначених вище.

З приводу вимоги зустрічного позову про визнання за ОСОБА_2 права на 1/2 частину грошових коштів в сумі 484 078 грн., що складає 242 039 грн., то підстави для її задоволення передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 60, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК, ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Факт повернення грошових коштів ОСОБА_3 ОСОБА_1 за укладеним 03.08.2012 р. договором позики визнаний самим ОСОБА_1 у відзиві на зустрічний позов, від імені якого діє адвокат Денисенко Т. (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

При визначенні конкретної суми, яка підлягає поділу, суд бере до уваги офіційний курс гривні до долара США станом на день ухвалення даного рішення, у зв`язку з чим з урахуванням розміру грошових коштів, співвласниками яких є сторони по даній справі (20 000,00 дол. США), частка кожного з подружжя складає 242 600,00 (двісті сорок дві тисячі шістсот) грн.

Що стосується вимоги зустрічного позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат по житлово-комунальним послугам в розмірі 13 491,00 грн., то підстави для її задоволення відсутні: позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Суд відхиляє, як доказ, надане позивачем роздрукування з банківської карти, оскільки цей доказ не є належним (ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Пунктом 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004) визначено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Таким чином, відповідачем не виконаний обов`язок доказування розміру коштів, сплачених на оплату житлово-комунальних послуг, тому підстави для задоволення вимоги зустрічного позову про стягнення витрат, понесених у зв`язку з оплатою комунальних послуг по утриманню спільного майна, відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнав за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 (загальна площа 47,9 кв.м, жила площа 27,8 кв.м і складається з: 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6, 7 - жилі) та визнав за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 (загальна площа 47,9 кв.м, жила площа 27,8 кв.м і складається з: 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6, 7 - жилі).

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнав за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) право власності на грошові кошти в сумі 242 600,00 (двісті сорок дві тисячі шістсот) грн., та визнав за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) право власності на грошові кошти в сумі 242 600,00 (двісті сорок дві тисячі шістсот) грн.

В задоволенні вимоги зустрічного позову про стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою житлово-комунальних послуг, відмовити.

Дата складення повного судового рішення 03.02.2020.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї