Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., секретар судового засідання Дудка Н.В., за участю представника позивача - адвоката Дорошева С.І., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Лисенко І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_2 , в інтересах якої на підставі угоди про падання правничої допомоги діє адвокат Дорошев С.І., звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 , у якому просила визнати шлюб, укладений в рамках «пілотного проекту» «шлюб за добу», між ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_1 , зареєстрований 19.09.2018 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №1254, недійсним з моменту укладення. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 19 вересня 2018 року в Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області терміново в рамках пілотного проекту «шлюб за добу» відповідно до розпорядження КМУ від 13 липня 2016 року №502-р «Про запровадження реалізації пілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу» і наказу Міністерства юстиції України №2247/5 від 22 липня 2016 року, було зареєстровано шлюб між її дідусем ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Причиною його смерті стало злоякісне новоутворення головного бронху правої легені (недиференційований вівсяноклітинний рак) з метастазами. Хвороба протікала дуже важко, останні пів року ОСОБА_3 почував себе дуже погано, його виснажували постійні болі, він ледве пересувався. За життя ОСОБА_3 склав заповіт. Яким заповідав позивачу ОСОБА_2 все належне йому майно. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, але не має можливості оформити спадкові права у зв`язку з тим, що відповідач володіє всіма правовстановлюючими документами, не надає доступ у квартиру, забрала належний померлому автомобіль ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1 . Відповідач ОСОБА_1 з`явилася у житті ОСОБА_3 безпосередньо перед його смертю. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , відповідач продовжувала проживати у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , шлюбні обов`язки не виконувала, за чоловіком не доглядала, їжу не готувала, одежу та одяг не прала, не проявила зацікавленості і жодних намірів створювати повноцінну сім`ю, а лише переслідувала корисливі цілі. Отже,

позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 без наміру створити сім`ю та набути обов`язків подружжя. Крім того, реєстрація шлюбу проведена в рамках пілотного проекту «шлюб за добу», що суперечить вимогам ст.32 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника - адвоката Дорошева С.І., позов підтримує в повному обсязі і просить задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дорошев С.І. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Лисенко І.Ю. у своєму відзиві на позов і в своїх поясненнях в судовому засіданні заперечували проти позову. Зазначили, що 04 березня 1994 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений шлюб. Після укладення шлюбу ОСОБА_4 взяла прізвище ОСОБА_5 . 11 листопада 2003 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 був розірваний. Таким чином, відповідачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 повних 9 років. Після розірвання шлюбу між подружжям шлюбні стосунки не були припинені. З 2003 року по день смерті ОСОБА_3 відповідач проживала разом з останнім за однією адресою, спочатку по АДРЕСА_2 , а потім по АДРЕСА_1 , вела з ним спільний побут, доглядала за чоловіком. Після того, як ОСОБА_3 захворів на онкологічне захворювання саме він запропонував повторно одружитися, на що вона погодилася. Враховуючи стан здоров`я ОСОБА_3 в РАЦС їм запропонували зареєструвати шлюб за процедурою «шлюб за добу». Для реєстрації шлюбу ОСОБА_3 разом з нею 19 вересня 2018 року поїхали до м. Запоріжжя, де спільно уклали з КП «Центр надання послуг» про надання послуг з організації проведення державної реєстрації шлюбу. До реєстрації шлюбу, яка була призначена о 15-40 годин в Запорізькому міському відділі РАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, розташованому на пл. Пушкіна, 2 в м. Запоріжжя, вона разом з ОСОБА_3 проїхали до нотаріальної контори, де останній оформив заповіт на свою онуку ОСОБА_7 Після державної реєстрації шлюбу вони повернулися до м. Дніпрорудного, де відсвяткували весілля. ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_3 помер. Після його смерті саме відповідачка здійснила поховання свого чоловіка. Отже, реєстрація шлюбу відбувалася за згодою померлого ОСОБА_3 і відповідачки, які раніше перебували у шлюбі, а після розірвання шлюбу продовжували проживати разом як чоловік та дружина, маючи права та обов`язки як подружжя, а саме: вели спільне господарство, відвідували друзів, доглядали і піклувалися один за одним, під час хвороби ОСОБА_3 відповідач доглядала за ним, займалася його лікуванням, а після смерті здійснювала поховання, і доказів протилежного позивачем не надано. Тому просили відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, її представника, допитавши свідків, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані

спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 1 ст.21 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.1 ст.36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, шлюб - це добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку та з дотриманням вимог закону, і, такий, що породжує у них особисті та майнові права подружжя, умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб.

Реєстрації шлюбу передує певний порядок. Відповідно до ч.2 ст.28 СК України, заява про реєстрацію шлюбу подається чоловіком та жінкою особисто. Так само лише при особистій присутності чоловіка і жінки відбувається реєстрація шлюбу та видається свідоцтво про шлюб (ст.34 СК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Причому відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 04 березня 1994 року по 11 листопада 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.03.1995 року (а.с.50), свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 19.09.2018 року (а.с.52). Шлюб розірвано рішенням Василівського районного суду

Запорізької області від 15 серпня 2003 року.

19 вересня 2018 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Запорізькому міському відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, номер актового запису 1254, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №9 від 23.04.2019 року (а.с.8) та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 19.09.2018 року (а.с.55).

19 вересня 2018 року ОСОБА_3 також оформив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко В.М. і зареєстрований а реєстрі за №535, яким все належне йому майно і майнові права на час смерті заповідав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 02.10.2018 року (а.с.13).

Згідно висновку експерта Дніпрорудненського міжрайонного відділення СМЕ №298 від 10.11.2018 року (а.с.15-18) та довідки про причини смерті (а.с.14), причиною смерті ОСОБА_3 стало злоякісне новоутворення головного бронху правої легені (недиференційований вівсяноклітинний рак) з метастазами, що призвело до інтоксикації організму.

За клопотанням представника позивача - адвоката Дорошева С.І. судом були допитані наступні свідки:

Свідок ОСОБА_8 , яка пояснила, що булла знайома з померлим ОСОБА_3 з 80-х років. ОСОБА_3 був членом громадської організації «Діти війни», а також перебував в складі ради громадської організації і був активним її учасником. Знає, що сім`ї у ОСОБА_3 не було, після розлучення з дружиною він проживав сам в квартирі по АДРЕСА_3 . Відповідачку ОСОБА_1 також знає, раніше вона працювала продавцем м`яса в магазині на АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 до неї ходив на початку 2000-х років. Всі свята члени громадської організації «Діти війни» святкували разом, втому числі ОСОБА_3 , при цьому він ніколи не говорив про те, що у нього є жінка і не приводив дружину. Пояснила також, що майже кожного місяця бувала в квартирі ОСОБА_3 , проте ніколи не бачила в його помешканні жінок або жіночих речей. Приблизно в серпні 2018 року ОСОБА_3 приходив до неї додому, після чого їздив на обстеження до м. Запоріжжя, а коли повернувся, то повідомив, що він більше не жилець. ОСОБА_3 розповідав їй, що хтось йому готує і носить їжу, проте хто це не говорив. Останній час перед смертю ОСОБА_3 у зв`язку зі станом здоров`я не приходив до громадської організації. Повідомила також, що їй нічого не відомо про укладення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 шлюбу. Про те, що ОСОБА_3 помер їй ніхто не повідомив, і вона дізналася про це випадково вже після його похорон.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що починаючи приблизно з 2007 року до осені 2018 року підтримував дружні стосунки з ОСОБА_3 , разом з ним мали в дачному кооперативі земельні ділянки, іноді ходили на рибалку. ОСОБА_3 в період весни до осені кожного року постійно знаходився на дачній ділянці. Жодного разу не бачив, щоб разом з ОСОБА_3 на дачу приїжджали жінки, також ніколи не бачив на дачі ОСОБА_1 . Одного разу, приблизно три роки тому назад, в бесіді з ОСОБА_3 останній казав, що не хоче обговорювати його самотність, тому він зрозумів, що він проживав один. Приблизно за півтори неділі до смерті ОСОБА_3 він телефонував останньому, проте той не відповів. Про смерть ОСОБА_3 він не знав, дізнався від казначея кооперативу лише, що дружина вивезла з дачної ділянки ОСОБА_3 речі.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона працює казначеєм в садовому товаристві, у

якому ОСОБА_3 мав дачну ділянку. Вона постійно проживає на території дачного кооперативу і їй відомо, що ОСОБА_3 в літній період також постійно проживав на дачі, де у нього був будинок, пристосований для проживання. На дачну ділянку ОСОБА_3 приїжджав сам. В один з днів восени 2018 року до дачної ділянки ОСОБА_3 під`їхав автомобіль з причепом. Чоловік, який назвався зятем ОСОБА_3 погрузив на причеп майно, яке належало ОСОБА_3 і повідомив, що останній помер. Їй відомо, що за житті ОСОБА_3 хотів переписати дачну ділянку на племінника, проте не встиг це зробити. Після смерті ОСОБА_3 дачна ділянка була переоформлена на онуку померлого ОСОБА_7 , яка у подальшому переоформила її на іншу особу. Також пояснила, що з померлим ОСОБА_3 про особисте не спілкувалася і їй не відомі обставини його особистого життя.

За клопотанням представника відповідача - адвоката Лисенко І.Ю. судом були допитані наступні свідки:

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що працювала разом з ОСОБА_3 в колгоспі «Завет Ілліча» в с. Гюновка. В 90-ті роки їздили працювати на поля разом з ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , які казали, що вони чоловік і дружина. Приблизно в липні-серпні 2018 року в м. Дніпрорудне вона зустріла ОСОБА_3 , який казав, що у нього зовсім поганий стан здоров`я. Вона запитала у ОСОБА_3 на що він розлучився з ОСОБА_12 , а він відповів, що він просить ОСОБА_12 доглядати за ним, сказав «так просить надо, чтобы назад повернулася».

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що з 1991 року він перебуває у шлюбі з донькою ОСОБА_1 . Відповідно ОСОБА_1 є його тещею, а померлий ОСОБА_3 тесть. З 90-х років ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували в шлюбі, потім розлучилися. В період шлюбу та після його розірвання вони постійно то розходилися, то знов сходилися. Він часто бачив ОСОБА_3 і спілкувався з ним, у них поруч знаходяться гаражі. Приблизно за рік до смерті ОСОБА_3 висловлював свій намір повернулися до ОСОБА_6 . Приблизно за неділю до смерті ОСОБА_3 висловив бажання повторно вступити в шлюб з ОСОБА_1 , а також повідомив, що йому потрібно змінити заповіт. Він був свідком при реєстрацію шлюбу в вересні 2018 року. в цей день в місцевому відділі РАЦС по телефону їм порекомендували звернутися до Запорізького відділу РАЦС, де можна було провести реєстрацію шлюбу за добу. В цей же день він на своєму автомобілі повіз ОСОБА_3 і ОСОБА_1 до м. Запоріжжя, де в Запорізькому центральному відділі РАЦС по вул.Пушкіна зареєстрували шлюб. Після цього повернулися до Дніпрорудного, де відсвяткували реєстрацію шлюбу. Перед смертю ОСОБА_3 просив його забрати меблі з дачної ділянки. Приблизно через 3-4 дні після смерті ОСОБА_3 він вивіз майно з дачної ділянки до гаражу, де воно знаходиться і зараз. Також він особисто на прохання ОСОБА_1 займався організацією поховання її чоловіка ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що він є сином ОСОБА_1 . Коли йому було приблизно 12-13 років у нього був вітчимом ОСОБА_3 . Після розлучення його матері з вітчимом, вони не припинили проживати разом в квартирі по АДРЕСА_5 , а також по АДРЕСА_6 . Вітчим ОСОБА_3 не визнавав лікарні і лікувався власними силами. Під час хвороби ОСОБА_3 за ним доглядала дружина ОСОБА_1 . В день реєстрації шлюбу у вересні 2018 року бачив ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , які повідомили йому про те, що вони повернулися з м.Запоріжжя, де зареєстрували шлюб, а також хотіли посидіти і відсвяткувати цю подію.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що відповідач укладала шлюб без наміру створити сім`ю та набути обов`язків подружжя, що є порушенням прав позивача, оскільки остання є спадкоємицею за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , а відповідач ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку в спадковому майні, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом.

За положеннями ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.

У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.

Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.

Отже, особа, яка вимагає визнання шлюбу фіктивним повинна довести відсутність наміру створити сім`ю на момент укладення шлюбу, тобто, тягар доказування фіктивності шлюбу лежить саме на позивачеві.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертиз, показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилаючись на недійсність та фіктивність укладення шлюбу, та її представник в судовому засіданні, окрім власних тверджень, не надали жодного належного та допустимого доказу, які передбачені ст.ст. 77, 78 ЦПК України, в підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 при реєстрації шлюбу не мала наміру створити сім`ю та набути прав та обов`язків подружжя, а намагалася лише заволодіти майном.

Та обставина, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 була зареєстрована і продовжувала проживати окремо від чоловіка у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , жодним чином не підтверджує фіктивність шлюбу.

Навпаки, досліджені в судовому засіданні докази, а саме: накладна №27 від 27.04.2019 року (а.с.19), товарний чек від 28.09.2018 року (а.с.53), які видані ПП ОСОБА_15 , свідчать про те, що після смерті ОСОБА_3 саме його дружина ОСОБА_1 здійснила поховання і сплатила відповідні ритуальні послуги.

Оцінюючи доводи позивача в частині порушення під час реєстрації шлюбу вимог ст.32 Сімейного кодексу України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.32 Сімейного кодексу України шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. За наявності поважних причин керівник органу державної реєстрації актів цивільного стану дозволяє реєстрацію шлюбу до спливу цього строку.

З досліджених судом доказів встановлено, що 19 вересня 2018 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 уклали договір про надання послуги з організації проведення державної реєстрації шлюбу з КП «Центр надання послуг» і звернулися до Запорізького міського відділу державної реєстрації актів

цивільного стану Головного територіального управлення юстиції у Запорізькій області із спільною заявою про державну реєстрацію шлюбу. В заяві зазначили, що з умовами і порядком державної реєстрації шлюбу, а також обов`язком повідомити один одного про стан здоров`я ознайомлені. Права й обов`язки як майбутніх подружжя і батьків їм роз`яснено. Просили провести державну реєстрацію шлюбу в урочистій обстановці.

На вищезазначеній заяві в.о. начальником відділу Запорізького міського відділу РАЦС ГТУЮ у Запорізькій області зазначено «у рамках Пілотного проекту «Шлюб за добу», та призначено державну реєстрацію шлюбу на 19 вересня 2018 року о 15 годині 40 хвилин.

Отже, реєстрація шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 відбулася з дозволу керівника органу державної реєстрації актів цивільного стану на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року за №502-р «Про затвердження реалізації пілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу», яким запровадженареалізаціяпілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу у скорочені строки за обраним заявниками місцем в м. Запоріжжя. Реєстрація шлюбу відбувалася з дотриманням встановлених законом вимог в присутності відповідальних працівників відділу державної реєстрації цивільного стану, при реєстрації шлюбу сторони були особисто присутні і виявили добровільне бажання укласти шлюб, реєстрація шлюбу відбувалася в урочистій обстановці, ніхто з них не був в безпорадному стані. Зазначені обставини не сторонами в судовому засіданні не оспорювалися.

Перешкод для реєстрації шлюбу між особами, які страждають на важку хворобу або для осіб, які досягли певного віку, чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що під час укладення шлюбу ОСОБА_1 не мала наміру створити сім`ю та набути прав та обов`язків подружжя, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших

витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Лисенко І.Ю. на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу було надано копію договору про надання правничої допомоги від 20 серпня 2019 року, ордер на надання правової допомоги серії ЗП №125130, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4556 від 26.09.2012 року та акт виконаних робіт від 29 серпня 2019 року на загальну вартість наданих юридичних послуг в сумі 12 000 грн.

Отже, матеріали справи не містять доказів на підтверджують здійснення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі (квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інших банківських документів, касових чеків тощо), а тому в задоволенні вимог про стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції

Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18 червня 2020 року №731-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений і підписаний 07 серпня 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова