Провадження №2/523/1213/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Правди Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання та стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В

16 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3954, згідно з яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором НОМЕР_1 від 13.12.2010 року у розмірі 31 932,36 гривень. Проте, позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства. Зокрема, стягувачем не було надано необхідний перелік документів, на підставі яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса;відповідачем пропущений встановлений чинним законодавством України трирічний строк для звернення до нотаріуса з вимогою вчинити виконавчий напис; банком не було надіслано позивачу вимоги про погашення боргу та нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі.

Окрім того, оскільки в ході примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису №3954 від 15.05.2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною від 10.07.2018 року було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 у розмірі 20%, позивач просила також стягнути з АТ «ПУМБ» на її користь безпідставно одержані грошові кошти за виконавчим написом, які згідно уточнених позовних вимог складають 27 331,77 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 просила позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася. Її представник адвокат Черепов Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причину неявки суду не повідомив.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору без самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася. Направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку, відповідно до ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 13.12.2010 року було підписано пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування.

Відповідно до даної пропозиції кредитор мав надати ОСОБА_1 кредит строком на 24 місяці на споживчі цілі з лімітом овердрафту в розмірі 3 920,00 грн.

15 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3954, згідно з яким запропоновано звернути стягнення з громадянки України ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором НОМЕР_1 від 13.12.2010 року, укладеним нею із АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого э ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», заборгованість за кредитним договором НОМЕР_1 від 13.12.2010 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 07 травня 2017 року по 07 травня 2018 року. Сума заборгованості складає 31 932,36 гривень, в тому числі:

- прострочена заборгованість за сумою кредиту - 14 913,58 грн.;

- прострочена заборгованість за комісією - 0 грн.;

- прострочена заборгованість за процентами - 16 562,79 грн.

- строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 грн.;

- строкова заборгованість за комісією - 0 грн.;

- строкова заборгованість за процентами - 455,99 грн..

26 червня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №3954 від 15.05.2018 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 31 932,36 грн. (ВП № 56669705).

В ході примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису №3954 від 15.05.2018 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 31 932,36 грн., постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною від 10.07.2018 року було звернуто стягнено на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 у розмірі 20%.

Так, аналізуючи доводи позивача ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом.

Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пп. 1.1, 1.2 п. 1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп. 3.1 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ зазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Підпунктом 3.5 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів).

Пункт 2 Переліку документів «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями» визначає, що для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність.

Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і, на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Як вбачається з матеріалів справи представником АТ «ПУМБ» для одержання спірного виконавчого напису нотаріуса, останньому було надано:

-оригінал пропозиції позичальника на отримання кредиту від 13.12.2010 року, яка містить інформацію щодо особи позичальника, розміру та валюти кредиту, розміру плати за користування кредитом (процентів), комісії, неустойки, інших платежів;

-копію довідки щодо розміру заборгованості за кредитом (яку стягувач називає випискою з рахунку позичальника) станом на 07.05.2018 року, без зазначення початкового періоду здійснення відповідних нарахувань, щомісячної розбивки за складовими частинами заборгованості;

-копію письмової вимоги до позичальника про усунення порушень від 05.04.2018 року за вих. № 160;

-інші супутні документи.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що представником кредитора нотаріусу було надано саме оригінал кредитного договору, зокрема Правила користування платіжними картками Банку та Тарифи за ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб, які в сукупності складають зміст кредитного договору та в яких викладена необхідна для вчинення виконавчого напису інформація.

Крім того, стягувачем не було надано засвідчену виписку з рахунку боржника з зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, тобто первинний документ, який фіксує факт виконання господарської операції та служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах («Перелік типових документів», затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5). Надана стягувачем виписка, фактично є довідкою, яка вищевказаним вимогам не відповідає, а лише містить інформацію щодо нарахованої позивачу заборгованості за кредитом.

Отже, в розпорядження нотаріуса не було надано всіх необхідних для вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості документів, передбачених постановою від 29.06.1999 року за №1172, а тому останнім порушено встановлену законом процедуру вчинення виконавчого напису.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість не є безспірною, оскільки її безспірність не підтверджена необхідними доказами (документами) та оспорюється позивачем.

Ще однією з умов, яка має бути наявна в момент вчинення виконавчого напису є те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 3.4. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Відповідно до пропозиції укласти договір (оферта) від 13.12.2010 року, в якій міститься інформація про позичальника, основні умови кредиту (строк кредитного договору, сума кредиту, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розмір процентної ставки, спосіб надання кредиту, реквізити для погашення заборгованості, графік платежів) строк користування овердрафтом складає 24 місяці. Таким чином, кінцевим строком повернення заборгованості за кредитом є 13 грудня 2012 року. До приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису АТ «ПУМБ» звернувся лише в травні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

З огляду на вказане, суд приходить висновку, що відповідачем пропущений встановлений чинним законодавством України трирічний строк для звернення до нотаріуса з вимогою вчинити виконавчий напис.

Окрім того, підпунктом 2.3 п. 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Серед наданих нотаріусом документів, на підставі яких вчинявся оскаржуваний напис, міститься копія письмової вимоги до позичальника про усунення порушень від 05.04.2018 року за вих. № 160та копія списку № 3400 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих.

Проте матеріали справи не містять жодних доказів відправки вказаного списку № 3400 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, зокрема квитанцію відділення поштового зв`язку, при цьому факт отримання даної вимоги заперечувала і сама позивач. Відтак, суд приходить висновку, що позивачем не було отримано вимоги про погашення боргу, відповідачем не було проінформовано позичальника про існування заборгованості та її розміру, чим було позбавлено боржника права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення Банку.

Таким чином, так як відповідачем не було доведено факт відправлення на адресу позивача вимоги про усунення порушень, у нотаріуса не було правових підстав вчиняти виконавчий напис.

Окрему увагу суд звертає на наступні обставини.

Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис вчинявся на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Вказаний Перелік документів було доповнено новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»

на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662.

При цьому суд звертає увагу, що в ухвалі від 24 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичних осіб до Кабінету Міністрів України про визнання незаконним та скасування пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року (справа № 826/20084/14) Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що Перелік, через призму пункту 19 частини 1 статті 34, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» врегульовує порядок захисту права, тобто за своєю правовою природою є підзаконним актом процесуального права.

Отже, оскільки законом України не встановлено випадку вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, а визначення такого випадку постановою Кабінету Міністрів України суперечить приписам основного акту цивільного законодавства - Цивільного кодексу України, то у випадку звернення до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису на кредитному договору останній, на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат», повинен відмовити у вчиненні нотаріальної дії, а суд, в свою чергу, який розглядає позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повинен цей позов задовольнити.

Слід зазначити, що під час нового розгляду справи № 826/20084/14 Київський апеляційний адміністративний суд 22 лютого 2017 року прийняв постанову, якою визнав, зокрема, незаконними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року.

Більше того, з висновками суду апеляційної інстанції, які були викладені у вказаній постанові, також погодився Вищий адміністративний суд України, який своєю ухвалою від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 касаційні скарги Кабінету Міністрів України та ПАТ КБ «ПриватБанк» залишив без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у даній справі - без змін.

Отже, враховуючи факт того, що пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, на підставі яких було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, судом визнано недійсними, вказане є достатньою підставою для висновку про протиправність вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Щодо стягнення безпідставно набутих коштів на суму 27 331,77 гривень суд враховує, що згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Позивач звернулася до суду з позовом про повернення безпідставно стягнутих з неї сум заборгованості за виконавчим написом, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підстави статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, ОСОБА_1 працює на посаді касира у відділенні №20 ПАТ «Банк Восток» за адресою: м. Одеса, вул. Затонського, 32. Так, в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні №56669705, відповідач набув утримані з заробітної плати позивача грошові кошти у розмірі 27 331,77 гривень за виконавчим написом нотаріуса, який визнається судом таким, що не підлягає до виконання.

Тому, враховуючи вказане, в силу положень ст.216 ЦК України, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення 27 331,77 грн. з відповідача на користь ОСОБА_1 за судовим рішенням.

Поряд з тим, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог позивача, враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, з відповідача АТ «ПУМБ» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 536,80 грн

Керуючись ст.ст.5,6,10,263-265, 280-281ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання та стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни від 15.05.2018 року, який зареєстрований в реєстрі за № 3954 - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" () на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані грошові кошти за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни від 15.05.2018 року, який зареєстрований в реєстрі за № 3954, у розмірі 27 331, 77 гривень.

Стягнути з акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" () судовий збір на користь держави в розмірі 1536,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його складення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 05.02.2020 року.

Суддя