Постанова

Іменем України

05 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 487/6745/17

провадження № 61-45188св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представники позивачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Данилової О. О., Коломієць В. В., Шаманської Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 23 лютого 2015 року між ними, кожною окремо, та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладено договори банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий», ОСОБА_1 - за № 015-14501-230215 на суму 5 000,00 дол. США, ОСОБА_2 - за № 012-14501-230215 на суму 5 712,00 дол. США, строк дії яких закінчився 09 березня 2015 року.

З 03 березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду, а з 05 жовтня 2015 року почато процедуру ліквідації банку.

Відповідно до повідомлення Фонду виплати вкладникам за депозитними вкладами розпочались з 06 липня 2015 року. Проте, уповноважена особа Фонду незаконно визнала їх договори нікчемними та відмовила включити позивачів до реєстру вкладників на отримання гарантованих виплат. Згодом ці дії уповноваженої особи визнані незаконними за судовими рішеннями. Депозитні вклади позивачі отримали у перерахунку в національній валюті 20 вересня 2017 року.

Крім того, за період незаконної затримки Фондом у поверненні вкладів з 10 березня 2015 року до 20 вересня 2017 року позивачі зазнали майнову та моральну шкоду.

На підставі викладеного просили суд стягнути із Фонду на їх користь неустойку (пеню), 3% річних та інфляційні втрати та відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 - 198 312 грн, з яких: 124 591,56 грн неустойка (пеня), 63 901,13 грн інфляційні втрати, 9 820,00 грн 3% річних, відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

ОСОБА_2 - 226 553,00 грн, з яких: 142 333,39 грн неустойка (пеня), 73 000,66 грн інфляційні втрати, 11 219,00 грн 3 % річних, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються виключно положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України. У таких правовідносинах і в даному випадку підлягають застосуванню саме норми цього Закону, а не норми ЦК України. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строки виплати суми відшкодування коштів за вкладами даним Законом не встановлені, а отже, відсутні підстави для стягнення з Фонду пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Оскільки судом не встановлено порушення прав позивачів, відтак вимоги про відшкодування моральної шкоди - безпідставні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Фонду відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн на користь кожної.

У решті рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для стягнення з Фонду на користь позивачів пені, 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статей 549, 550, 611 та 625 ЦК України.

Однак, враховуючи, що протиправність дій уповноваженого Фонду щодо визначення нікчемності договорів банківських вкладів позивачів та не включення їх до реєстру вкладників, які мають право на отримання гарантованого відшкодування, встановлена судовими рішеннями, частково задовольнив позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У жовтні 2018 року Фонд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду, витребувано справу з суду першої інстанції.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 16 квітня 2020 року призначений повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивована тим, що суд першої інстанції порушив: строки проведення підготовчого засідання; порядок ухвалення судових рішень. Суди не правильно застосували норми матеріального права щодо правового статусу Фонду. Суди безпідставно не застосували висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 18 квітня 2018 року № 910/8132/17, провадження № 12гс18.

Касаційна скарга Фонду мотивована тим, що суд першої та апеляційної інстанцій дійшли вмотивованого висновку про відсутність підстав для стягнення із Фонду на користь позивачів пені, 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статей 549, 550, 611 та 625 ЦК України. Вважає, що суд апеляційної інстанції у частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди дійшов помилкового висновку, оскільки відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право позивачів на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиплатою банком-агентом гарантованих сум відшкодування.

У листопаді 2018 року представник Уповноваженої особи Фонду надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та просив суд відмовити у її задоволенні.

Іншими учасниками відзиви до Верховного Суду не направлялись.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 23 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та АТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 015-14501-230215 на суму 5 000,00 дол. США, на строк до 09 березня 2015 року з визначеним розміром процентної ставки . Цього ж дня між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 012-14501-230215 на суму 5 712,00 дол. США, строком до 09 березня 2015 року з нарахуванням процентної ставки 5,5 % річних.

Грошові кошти на депозитні рахунки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли з рахунку іншого вкладника банку - ОСОБА_4 .

Постановою правління НБУ від 2 вересня 2015 року № 3159 АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 2 березня 2015 року № 51 у Банку з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації - Кадирова В. В.

Строк здійснення тимчасової адміністрації запроваджено на шість місяців та згодом продовжено до 02 жовтня 2015 року включно.

02 жовтня 2015 року постановою правління НБУ № 664 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Дельта Банк».

Того ж дня виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №181 про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делеговано повноваження Уповноваженій особі - Кадирову В. В. з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно.

За рішенням № 619 виконавчої дирекції Фонду від 20 лютого 2017 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та повноваження ліквідатора на два роки до 04 жовтня 2019 року.

23 вересня 2015 року листом уповноваженої особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлені про нікчемність укладених ними з Банком депозитних договорів, які не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Отже, позивачам було відмовлено у включенні до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Зазначені факти встановлені судовими рішеннями, що набули законної сили.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року дії уповноваженої особи Фонду визнані протиправними та зобов`язано подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування всіх належних коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок коштів Фонду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного від 23 травня 2017 року визнані протиправними рішення уповноваженої особи Фонду та зобов`язано уповноважену особу включити до переліку вкладників та подати до Фонду інформацію щодо ОСОБА_2 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування всіх належних коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок коштів Фонду.

20 вересня 2017 року Фонд виплатив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належне їм гарантоване відшкодування.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та Фонду підлягають задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зі змісту позовної заяви відомо, що позивачі звернулись до Фонду з позовом про стягнення коштів та просили суд стягнути на їх користь із відповідача неустойку (пеню), інфляційні втрати, 3 % річних, відшкодування моральної шкоди.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту пункту 7 частини першої статті 4 КАС України вбачається, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону № 4452-VI).

Нормами статті 27 цього Закону установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Відповідно до частини першої статті 28 цього Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-VI. Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000,00 грн є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Також підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства і вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання, оскільки стосуються безпосередньо правомірності дій Фонду пов`язаних із виплатою позивачам відшкодування за вкладами.

До такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 (провадження 61-116цс19).

Однак суди не врахували зазначені норми матеріального права та дійшли помилкового висновку про те, що спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги)суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина друга статті 414 ЦПК України 2017 року).

За таких обставин рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2017 року та постанова Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року ухвалені з порушення норм процесуального права, що відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 402, 409, 414, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, про стягнення коштівзакрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про наявність у них права протягом десяти днів з дня отримання ними відповідної постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
І. М. Фаловська