ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 серпня 2020 року

м.Харків

справа № 642/7108/19

провадження № 22-ц/818/2916/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 24 лютого 2020 року, постановлене у порядку спрощеного позовного провадження під головуванням судді Бородіної О.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 02 березня 2020 року), -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 111 036, 90 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 24 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими. Активізація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. А підпис ОСОБА_1 анкети-заяви та довідки про умови кредитування свідчить про ознайомлення відповідача з умовами кредитного договору. При цьому зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконав. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Натомість апелянтом подані додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначено, що 30.12.2010 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідач проінформований про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафу. ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. У подальшому, за заявою позичальника, здійснений перевипуск картки зі строком дії - 01/16. Позивач вказує, що відсотки за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача за період з 30.12.2010 року по 31.01.2016 року (по строк дії картки) та їх розмір складає 689,08 грн. Таким чином, на думку апелянта, крім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 114,68 грн., підлягає до стягненню сума відсотків - 689,08 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено погодження сторонами умов кредитування та наявності заборгованості. Крім того, оскільки умови щодо сплати процентів та неустойки не доведені до відома відповідача, то внесені ним суми на погашення заборгованості слід зараховувати на погашення заборгованості за фактично отриманими коштами, а тому заборгованість за тілом кредиту відсутня.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 30 грудня 2010 року ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.18-19).

Згідно з довідки про Умови кредитування «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» встановлено відсоткові ставки, розмір пені та штрафу при порушенні умов договору. При цьому відповідачем підписана вказана довідка (а.с.37).

Станом на 30.09.2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.10.2010 року становить 111 036,90 грн., з яких:

- 114,68 грн. - заборгованість за кредитом;

-99 112,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

-6 046,02 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-5 263,66 грн. - штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, тому наявні підстави для стягнення заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Матеріали справи свідчать про те, що за кредитним договором від 30.12.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позичальником використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку у строки, передбачені договором, АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв.

Крім того відповідач звертався до Банку задля перевипуску кредитної картки та отримав перевипущені картки з новими номерами, якими продовжував користуватися. Остання кредитна картка відповідача мала строк дії до 31 січня 2016 року (а.с. 135-136).

Довідка про Умови кредитування «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем (а.с.37), свідчить про погодження сторонами умов договору.

Позивачем також наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.10.2010 року (а.с.14-17).

Таким чином факт укладення кредитного договору між сторонами доведений позивачем.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено погодження сторонами умов кредитування та наявності заборгованості, а також те, що умови щодо сплати процентів та неустойки не доведені до відома відповідача, - не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що станом на 30.09.2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.10.2010 року становить 111 036,90 грн., з яких:

- 114,68 грн. - заборгованість за кредитом;

- 99 112,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 6 046,02 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-5 263,66 грн. - штраф (процентна складова).

При цьому встановлено, що строк дії кредитної картки відповідача визначений до 31 січня 2016 року

Відповідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

Колегія суддів вважає, що заборгованість по процентам за користування кредитом підлягає стягненню з 30.12.2010 року по 31.01.2016 року, оскільки строк дії картки ОСОБА_1 встановлено до 01/16.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

З розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором убачається, що грошові кошти, які були внесені ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором, Банком зараховувалися на погашення пені та штрафу. Таким чином заборгованість відповідача за пенею та штрафом - відсутня.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

До суду апеляційної інстанції представником АТ КБ «ПриватБанк» надані додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначено, що відсотки за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача за період з 30.12.2010 року по 31.01.2016 року (по строк дії картки) у розмірі 689,08 грн.

Таким чином, на думку апелянта, крім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 114,68 грн., підлягає до стягненню сума відсотків - 689,08 грн.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 24 лютого 2020 року підлягає скасуванню, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково. Стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором б/н від 30.12.2010 року у розмірі 803,76 грн., з яких: 114,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 689,08 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги та апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 0,72% (з 111 036,90 грн. на 803,76 грн.). При подачі позовної заяви позивачем сплачено 1921 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги - 2881,50 грн. З урахуванням частково задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 34,58 грн., з яких: 13,83 грн. за подачу позовної заяви (0,72% від 1921 грн.) та 20,75 грн. - за подачу апеляційної скарги (0,72% від 2881,50 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 24 лютого 2020 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.12.2010 року у розмірі 803,76 грн., з яких: 114,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 689,08 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 34,58 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова