КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6972/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Зотько Т.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 р.

встановив:

у листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 164 305 грн. 18 коп., моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., посилаючись на те, що шкоду було заподіяно з вини відповідача. В ході розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути матеріальну шкоду в розмірі 76 423 грн. 80 коп., моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. та вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 р. позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 76 423 грн. 80 коп., та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., в задоволенні іншої частини вимог відмовлено, стягнуто із відповідача судовий збір в сумі 1 993 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 700 грн., посилаючись на порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що з вини відповідача ОСОБА_2 08.06.2019 сталась ДТП, в результаті якої було ушкоджено належний їй автомобіль марки «Ford Fiesta», державний номер НОМЕР_1 . Вартість відновлювального ремонту була частково відшкодована їй страховиком в сумі 100 000 грн., а тому вона просила стягнути (з урахуванням уточнень позовних вимог) частину вартості відновлювального ремонту в сумі 76 423 грн. 80 коп., а також моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., яка виразилась у душевних хвилюваннях внаслідок пошкодження майна та зміну звичного способу життя.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 76 423 грн. 80 коп., та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., в задоволенні іншої частини вимог відмовлено, стягнуто із відповідача судовий збір в сумі 1 993 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем в частині відшкодування моральної шкоди, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП, в результаті якої було ушкоджено належний позивачу автомобіль, сталась з вини відповідача, на якого має бути покладено відповідальність за нанесену позивачу моральну шкоду в межах заявлених позивачем вимог та визначив таке відшкодування в розмірі 10 000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що доводи позивача щодо спричиненої їй моральної шкоди зводяться лише до власної оцінки її емоційного стану, а тому просив суд обрахувати розмір моральної шкоди із розрахунку 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічні тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану). При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач посилалась на те що, матеріальна шкода їй не відшкодована, після дорожньо-транспортної пригоди вона вимушена витрачати вільний час з метою захисту свого порушеного права, не може користуватися пошкодженим автомобілем. Крім негативних наслідків в результаті пошкодження автомобіля позивач зазнала психоемоційних переживань, оскільки на момент ДТП керувала автомобілем.

Як видно з матеріалів справи, відповідач оскаржував в апеляційному порядку постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказана постанова була залишена без змін постановою Київського апеляційного від 30 серпня 2019 року (а/с 18). Дій щодо добровільного відшкодування спричиненої матеріальної шкоди не вчиняв.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. з відповідача. Оцінювання моральної шкоди виходячи із розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, як про те зазначає відповідач, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді