Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2020 Справа №607/1497/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

секретаря судового засідання Хамелко О. Ю.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 пред`явила до суду до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Крім неї, у зазначеній квартирі зареєстровані її батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шлюб між якими розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2018 року. Однак, її батько - відповідач ОСОБА_2 понад рік не проживає у вказаному житлі, його речі та майно у помешканні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг та здійсненні поточних ремонтів він не приймає. Разом із цим, позивачка вказує, що реєстрація відповідача у належній їй на праві власності квартирі порушує її права як власника даного житла. Посилаючись на наведене просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 до суду не подавав.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2020 року закрито провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті .

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених у позові, не заперечила проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

Виклик відповідача здійснювався шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті «Судова влада України».

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачка не заперечила проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухома майно про реєстрацію права власності, індексний номер 121638160, сформованого 23 квітня 2018 року, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності ОСОБА_1 .

Як убачається із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 23 січня 2020 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «За Рудкою,10» у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вказане також стверджується записами у будинковій книзі для реєстрації громадян, які проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 14 червня 2019 року, ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 10 травня 2018 року, що засвідчують свідки сусіди: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується також Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 17 січня 2020 року,с кладеного на підставі свідчення свідків-сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивачки ОСОБА_1 .

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало.

У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 понад два роки не проживає у вказаному помешканні, його речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг з утримання квартири не приймає.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 вказала, що є сусідкою позивачки, проживає у квартирі АДРЕСА_3 , батька ОСОБА_1 ОСОБА_2 не бачила у будинку з травня 2018 року.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказала, що проживає у тому ж будинку, що й позивачка ОСОБА_1 , однак відповідача, із яким особисто знайома, не бачила з того моменту, відколи розірвано шлюб між ним та матір`ю позивачка ОСОБА_3 , понад рік часу .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сім`ї позивачки, їй відомо, що після розірвання шлюбу між батьками позивачки, а саме з травня 2018 року, відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачем суду не надано.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 81, 141 , 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 14 серпня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка