Справа № 130/1563/19
Провадження № 22-ц/801/517/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач :Сало Т. Б.
УХВАЛА

03 лютого 2020 рокуСправа № 130/1563/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2020 року, ухвалене в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання подання позову на підставі рішення суду, про визнання та обґрунтування позову на підставі вироку, про визнання подачі документів у справі як доказу неправдивих свідчень, про визнання відсутності наданих доказів в кримінальному провадженні та неможливість застосувати судом норми КК України, про стягнення моральної шкоди,

встановив:

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову у вказаній справі.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

Так, в п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України вказано, що в апеляційній скарзі має бути зазначено, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує про незаконність судового рішення, яка, на його думку, полягає в тому, що оскаржуване рішення суперечить постанові Вінницького апеляційного суду від 14.02.2019, яку суд забув витребувати за його клопотанням. При цьому, ОСОБА_1 не зазначає, в чому полягає така невідповідність і чи розглядалося взагалі таке клопотання.

Інші мотиви незаконності рішення суду першої інстанції (суперечність оскаржуваного рішення суду ухвалі цього ж суду від 11.09.2019 та не витребування на підставі його клопотання судового рішення) за своїм характером та змістом схожі на описаний вище мотив без відповідного обґрунтування та без розкриття їх суті (в чому саме полягає суперечність; яке значення для справи має витребування судових рішень, та які саме обставини позову в них знаходяться, тощо).

«Незаконність», про яку стверджує ОСОБА_1 , не відповідає змісту цього поняття відповідно до п. 5 ст. 2 ст. 356 ЦПК України, а саме: неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо.

Крім того, ОСОБА_1 в порушення вимог п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Також до апеляційної скарги ОСОБА_1 додав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на скрутний матеріальний стан.

У ч. 1 ст. 136 ЦПК України зазначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 3 ст. 136 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга вказаної статті).

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

На підтвердження свого доходу за попередній календарний рік ОСОБА_1 надав довідку з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Жмеринського відділу обслуговування громадян) від 11.12.2019 про розмір отриманої пенсії з січня 2019 року по грудень 2019 року в загальному розмірі 13 434,30 грн, а також акт обстеження матеріально-побутових умов його проживання від 10.01.2020, у якому зазначено, що джерелом існування ОСОБА_1 є пенсія.

Однак, надана довідка з Пенсійного фонду України не дає у повній мірі оцінити розмір доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік та не свідчить про відсутність у нього інших джерел доходу.

ОСОБА_1 , крім пенсії може мати інші доходи, зокрема: рахунки в банках ( в тому числі депозитні), отримання аліментів на його користь, отримання орендної плати тощо.

Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.01.2020, складений комісією в складі Сербинівського сільського голови Лисак Л.С. та депутатів Коцюмахи Т.С. і Грибок Л.Ф. , не береться апеляційним судом до уваги, так як вказані члени комісії не уповноважені законом засвідчувати доходи особи, яка проживає на відповідній адміністративно-територіальній одиниці, джерела доходів цієї особи та їх розмір.

Факт наявності нерухомого майна свідчить про наявність витрат, необхідних на його утримання.

Тому, на думку апеляційного суду, підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору в повному обсязі немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 111, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

Вирішення питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 у 2019 році звернувся до суду із чотирма вимогами немайнового характеру, так і одною вимогою майнового характеру.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, а також те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, беручи до уваги загальний розмір судового збору, який повинен бути сплачений за п`ять позовних вимог (в тому числі майнову вимогу) - 5073,60 грн, похилий вік апелянта, апеляційний суд приходить до висновку про можливість зменшення ОСОБА_1 розміру судового збору до 1000 грн (по 200 грн за кожну вимогу немайнового характеру та 200 грн за вимогу майнового характеру).

Таким чином, ОСОБА_1 слід сплатити судовий збір та долучити до апеляційної скарги оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 1000 грн за реквізитами: отримувач УК у м. Вінниці/отг м.Вінниця/22030101, , банк Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок №UA0002856, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Відповідно частиною другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з пункту 3 статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Положеннями частини 1 та 3 статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без руху з наданням скаржнику строку для усунення зазначених в даній ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст. ст. 136, 185, 356, 357 ЦПК України,

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору - задовольнити частково, зменшити ОСОБА_1 загальний розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2020 року до 1 000 гривень.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2020 року у даній справі - залишити без руху.

Надати строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ній недоліків, в іншому випадку скарга буде вважатися неподаною та буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало