Справа № 640/2589/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу 640/2589/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сьома Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2019 позивач ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Коновал А.М., звернувся до суду з позовом до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Теленкової І.В., у якому просив визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями №9, що належав на праві власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за заповітом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019 справу передано для розгляду судді Золотарьовій Л.І.

Ухвалою суду від 11.02.2020 відкрито загальне позовне провадження у спарві та почато підготовче провадження.

22.02.2019 до суду надійшли заперечення відповідача Сьомої ХДНК, у яких зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус наділений державою обов`язками посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою наданням їм юридичної вірогідності. Нотаріус не може мати спільних інтересів з особами, які звернулися до нього за вчиненням нотаріальної дії (ст. 9 Закону). У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (Постанова ВСУ № 9) зазначено: «Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обгрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса». У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (Постанова ВСУ № 7) зазначено: «У справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі». Відповідач зазначив, що не є належним відповідачем у справі.

04.04.2019 представником позивача подано уточнену позовну заяву до відповідача Харківської міської ради, третя особа Сьома Харківська державна нотаріальна контора, у якій просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями №9, що належав на праві власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування заявленої вимоги представник позивача посилається на те, що 30.06.1995 між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку був укладений договір купівлі - продажу 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 . Даний правочин був посвідчений Харківською товарною біржею. Даний договір купівлі - продажу 2/3 частини домоволодіння з надвірними будівлями був зареєстрований в Харківському міському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_2 , реєстровий номером №54703 від 20.09.1995. Станом на 09.10.2008 ОСОБА_2 зі свого боку склала заповіт, котрий був посвідчений Івановою О.В. державним нотаріусом Сьомою Харківською державною нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-2419. З тексту цього заповіту вбачається, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо всього свого майна, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі все на що вона за законом мала право на день смерті - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. У відповідності до ст. 1268, 1269,1270 ЦК України ОСОБА_1 зі свого боку звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , за наслідком зауважених дій була заведена спадкова справа №158/2018, зареєстрована в реєстрі за № 1-672. Станом на 24.10.2018 Державним нотаріусом сьомої Харківської державної нотаріальної контори Теленковою І.В. на ім`я ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складалось з права власності на суму недоотриманої пенсії в розмірі 1563 грн. 42 коп., яка зберігалась в Київському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Харкова. З приводу отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, а саме щодо вищенаведеного будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 то державний нотаріус Теленкова І.В. 24.10.2018 ухвалила постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для цього був той факт, що договір купівлі - продажу не був нотаріально посвідчений. На підставі викладеного позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки звернення позивача до суду, є його однім єдиним способом захисту особистого майнового права, як і та набуття права власності на вище наведений будинок з надвірними будівлями.

Ухвалою суду від 02.05.2019 прийнято до розгляду позовну заяву в уточненій редакції.

16.09.2019 до суду подано відзив представника відповідача Харківської міської ради на позовну заяву, у якому представник просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на наступне.

Представник відповідача вказує, що у позовній заяві зазначено, що 30.06.1995 між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавці) у Харківській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу від 30.06.1995 № НЗ-578, за яким продавці продали, а покупець придбав 2/3 будинку з надвірними будівлями: Б, В, Г - сарай. Ж - погріб, 3 - вбиральня, № 1- 3 - огорожа по АДРЕСА_1 У зв`язку з відмовою нотаріуса вчиняти певні дії щодо домоволодіння, на підставі інструкції про проведення нотаріальних дій. згідно якої угода затверджена на біржі - не є правовстановлюючим документом та смертю ОСОБА_2 (покупця та спадкодавця), позивач змушений звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Юридичним департаментом було витребувано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради матеріалам інвентаризаційної справи домоволодіння по АДРЕСА_1 . Як вбачається з доданих до позову документів та матеріалів інвентаризаційної справи, остання технічна інвентаризація житлового будинку АДРЕСА_2 , на підставі якої було виготовлено останній наявний технічний паспорт була здійснена у 1995 році, тобто на даний час минуло 24 роки з моменту останньої технічної інвентаризації. На підставі викладеного, існування житлового будинку, збереження його технічних характеристик ставиться під сумнів. У період дії ЦК України, прийнятого 18.07.1963 (діяв до 01.01.2004), діяли біржі, де реєструвалися угоди з нерухомістю, діяльність яких регулювалася Законом України «Про товарну біржу». Згідно із ст. 47 ЦК України, прийнятого 18.07.1963, нотаріальне посвідчення правочинів обов`язкове тільки у випадках, указаних в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність договору. Не зважаючи на положення ст. 15 Законом України «Про товарну біржу», про те, що угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, вони не прирівнювались до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, якщо інше не передбачено законом. Тобто, житлові будинки згідно з діючим законодавством в зазначений період могли бути предметом біржових товарів, але договір купівлі-продажу повинен був викладений у письмовій формі та підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Беручи до уваги вищевикладене, Харківська міська рада вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , слід відмовити повністю.

Ухвалою суду від 04.03.2020 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У зв`язку із звільненням Золотарьової Л.І. з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи, зазначена справа 13.04.2020 передана в провадження судді Чередник В.Є.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, позивачем подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, про що в матеріалах справи наявна розписка про отримання судової повістки, причини неявки суду не повідомлено, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за відсутності представника, у висновках покладаються на розсуд суду.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Враховуючи викладене, в силу положень ч. ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності представника відповідача.

Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

30.06.1995 між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку було укладено договір купівлі - продажу 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , який посвідчено Харківською товарною біржею та зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за №54703 від 20.09.1995 за ОСОБА_2 .

09.10.2008 ОСОБА_2 був складений заповіт, посвідчений Івановою О.В. державним нотаріусом Сьомою Харківською державною нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-2419. Спадкодавець ОСОБА_2 за заповітом заповідала все свої майно з чого б воно не склалось на випадок її смерті спадкоємцю ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, про що 12.02.2018 складено відповідний актовий запис №2289 у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 у передбачений законом строк визначений ст. 1268, 1269,1270 ЦК України подав заяву до Сьомої Харківської Державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , на підставі чого була заведена спадкова справа №158/2018, зареєстрована в реєстрі за № 1-672.

24.10.2018 державним нотаріусом сьомої Харківської державної нотаріальної контори Теленковою І.В. на ім`я ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке складалось з права власності на суму недоотриманої пенсії в розмірі 1563 грн. 42 коп., котра зберігалась в Київському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Харкова, належність спадкодавці підтверджувалась на підставі листа Київського об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Харкові від 01.06.2018 №10902-77/02-03, але у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно на 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 державний нотаріус Теленкова І.В. відмовила, що вбачається з ухваленої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №2473/02-31 від 24.10.2018, мотивувавши на тому, що договір купівлі - продажу від 30.06.1995 укладений на Харківській товарній біржі купівлі - продажу 2/3 частини вищенаведеного будинку з надвірними будівлями, та такий правочин не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З 01.01.2004 нотаріальному посвідченню підлягають не лише договори купівлі-продажу, міни, дарування жилого будинку (як було передбачено статтями 227, 242, 244 Цивільного кодексу УРСР) у разі, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а усі договори купівлі-продажу нерухомого майна незалежно від того хто є стороною такого договору.

Відповідно до частини четвертої статті 656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах , (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно п. 35 Інструкції вiд 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», котра втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 296/5 від 22.02.2012, було визначено, що нотаріуси мусили посвідчувати правочини, нотаріальне посвідчення яких передбачено законом, зокрема: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна (статті 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 ).

Але суд приходить до висновку, що нотаріальне посвідчення договору може бути компенсоване рішенням суду. Це можливо за дотримання таких вимог: сторони на час укладання договору купівлі - продажу частки домоволодіння на біржі домовились щодо усіх істотних умов договору; така домовленість підтверджена письмовим доказом; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, що в цілому не було протиправними на той час. Тому у разі позитивного рішення суду нотаріальне посвідчення договору не потребується, в такому випадку судові рішення мають компенсаторне значення.

При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, враховуючи правову позицію Верховного Суду за ухваленою постановою від 16.01.2020 по справі № 487/9435/15-ц (провадження № 61-19223св18).

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно положень статті 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за №1077871 датованої від 18.02.2020, право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.06.1995, укладеного на Харківській товарній біржі, зареєстроване за ОСОБА_2 , яка згодом скла заповіт щодо розпорядження свого майна на день її смерті.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (стаття 1218 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (стаття 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість.

Судом встановлено, що, при зверненні до нотаріуса Валах Ю.Є., були надані всі необхідні документи з приводу видачі свідоцтва про право власності на частку нерухомого майна яке підтверджували право власності спадкодавця ОСОБА_2 на 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 .

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що пред`явлені позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 89, 95, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.209, 220,650,657 ЦК України, ст.ст.47,227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, відповідно до Закону України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський

районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Харківська міська рада, місце знаходження: м.Харків, м-н Конституції, 7, .

Третя особа - Сьома Харківська державна нотаріальна контора, місце знаходження: м.Харків, м-н Захисників України, 7/8.

Повне судове рішення складено 17.08.2020.

Суддя Чередник В.Є.