Ухвала

10 серпня 2020 року

м. Київ

справа №643/18479/18

провадження №61-10673ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа: начальник відділу СВ Московського ВП Головного управління Національної поліції в Харківській області Корх Ірина Іванівна, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку звернувся із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року. Дана касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Заявник посилається на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки касаційну скаргу подано ним в межах тридцятиденного строку з дня отримання оскарженої постанови апеляційного суду, на підтвердження вказаного надав оригінал конверту із поштовим ідентифікатором.

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень повний текст постанови Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року складений 09 червня2020 року, не було вручено заявнику у день його складення, останній день на касаційне оскарження припадав на 09 липня 2020 року.

Разом із тим оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції від 02 червня 2020 року ОСОБА_1 отримав 17 червня 2020 року.

Враховуючи, що касаційна скарга подана ОСОБА_1 протягом тридцятиденного строку з дня отримання оскарженого судового рішення та останній день припадав на 17 липня 2020 року, тобто на час дії карантину, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому підлягає поновленню.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, тому, питання про відкриття касаційного провадження не може бути вирішене, оскільки заявником порушено вимоги частини 2 статті 389 ЦПК України та пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Отже, у касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав).

У касаційній скарзі не зазначено підстав оскарження судового рішення передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, містяться формальні посилання на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального правата на підстави скасування судового рішення передбачені пунктами 1, 2 частини 3 статті 411 ЦПК України.

Заявником не обґрунтовані посилання на підстави оскарження судового рішення вказані в пункті 1 частини 2 статті 389 ЦПК України, чітко не визначено, яку на його думку норму права суд апеляційної інстанції застосував без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Крім того, при посиланні на порушення норм процесуального права скаржник не визначає відповідної підстави, а саме (пункту) частини другої статті 389 ЦПК України.

За змістом наведених доводів заявник подає касаційну скаргу зокрема і на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України (що не зазначено в касаційній скарзі). Разом із тим, касаційна скарга не містить належного обґрунтування посилань скаржника зокрема на пункт 1 частини 3 статті 411 ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

За змістом вищенаведених правових норм судове рішення, оскаржене лише на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, без обґрунтування касаційної скарги іншими, визначеними пунктам 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами, не може бути переглянуте в касаційному порядку, оскільки таке рішення може бути скасоване касаційним судом на підставі пункту 1 частини третьою статті 411 ЦПК України, лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Тобто, незазначення заявником у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, унеможливлює перегляд судового рішення в касаційному порядку, оскарженого згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

При оскарженні судового рішення на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України заявнику необхідно вказати, які зібрані у справі докази не дослідив суд.

За таких обставин, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали, разом із копіями уточненої скарги та додатками відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк для виконання вимог ухвали строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров