ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6558/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Цимбал І.К., при секретарі Римар М.М., з участю заявника Гуримського О.В. , розглянувши клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гуримського Олега Віталійовича, про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович, ОСОБА_4 , про визнання недійсним протоколу прилюдних торгів з реалізації квартири, акту реалізації, свідоцтва про право власності -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2020 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович, ОСОБА_4 , про визнання недійсним протоколу прилюдних торгів з реалізації квартири, акту реалізації, свідоцтва про право власності.

07.07.2020 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (далі майно та/або арештоване майно).

23.07.2020 представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що забезпечення позову накладено без достатніх правових підстав та обґрунтувань позивачем своїх вимог щодо забезпечення.

В судовому засіданні представник позивача також зазначив, що предметом спору є оскарження документів, якими були оформлені прилюдні торги, на яких відповідач придбав арештоване майно та оформив право власності. Разом з тим, на час звернення з позовом до суду позивач не зазначив в останньому, як і у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, що набуло законної сили рішення про відмову у задоволенні позову про визнання прилюдних торгів не дійсними і на сьогодні відповідач є власником даної квартири. Таким чином, позивачем у заяві ставляться вимоги про визнання недійсними похідних актів, виданих на підставі процедури, законність якої встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили. Крім того, через чисельні судові провадження відповідач не має можливості користуватися власним майном, позивач не проживає у квартирі, проте зареєстрованій в останній, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом, про усунення перешкод у користуванні майном та визнання осіб, зокрема позивача такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Також, представник позивача зазначив, що відповідач придбав квартиру позивача на прилюдних торгах, законність проведення яких як зазначено вище, встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, які відбувалися в межах виконавчого провадження про стягнення з позивача у даній справі на користь відповідача боргу. В свою чергу, позивач фактично перешкоджає виконанню судового рішення, оскільки відповідач не має можливості протягом тривалого часу реалізувати своє право як кредитор. Крім того, представник позивача наголосив, що докази, які були надані в обґрунтування вимог про забезпечення позову є неспроможними, а така вимога необґрунтованою. Так, на підтвердження необхідності забезпечити позов, позивач надав витяг з інтернет ресурсу, про продаж квартири, проте відповідач відповідних об`яв не давав, намірів відчужувати квартиру не мав і немає, дані відповідача в об`яві відсутні. Представник відповідача зазначає, що аналогічні об`яви періодично з`являються у мережі Інтернет, що відстежується відповідачем та представником останнього, після чого ними вживаються заходи щодо видалення таких об`яв. Відповідач на даний час, як власник здійснює ремонт у квартирі і має намір здавати останню в оренду, будь яких об`яв про відчуження квартири не давав і належних доказів про такі дії позивач не представив. Також представник відповідача зазначив, що відповідач не може наразі повноцінно користуватися належним йому майном, через встановленні обмеження, що порушує право власності останнього, зокрема на отримання прибутку від такого майна,про що зазначено вище,отже зазначене дає підстави для застосування зустрічного забезпечення,в разі забезпечення позову. Крім того, у позивача відсутнє майно в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, оскільки останній сам стверджує про те, що квартира, яку придбав відповідач є його єдиним житлом.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути клопотання в його відсутність та надав письмові заперечення, посилаючись на те, що в обґрунтування заяви про забезпечення позову він надав докази про наміри відповідача відчужити квартиру. Крім того, є рішення апеляційного суду, яким визнано звернення стягнення на квартиру незаконним, у зв`язку з чим останнім оскаржуються документи щодо оформлення прилюдних торгів, а також видані за результатом їх проведення свідоцтва про право власності. Крім того, позивач зазначив, що забезпечення позову не спричинить шкоди відповідачу, а тому підстави для зустрічного забезпечення відсутні.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 153 ч. 5 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно положень п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову (постанова ВС у справі №910/15919/18 від 16.01.2020).

В судовому засіданні було встановлено, що має місце судове рішення, яке набрало законної сили про те, що процедура проведення прилюдних торгів за результатами яких відповідач набув у власність квартиру визнана законною, про що в свою чергу позивач не зазначив у позові, не долучив відповідне рішення, а також не зазначив у заяві про забезпечення позову, а також у заперечення проти даного клопотання.

Крім того, доводи представника відповідача щодо неналежних доказів наданих позивачем для підтвердження намірів відповідач відчужити майно, суд вважає слушними, оскільки витяги з Інтернет ресурсу не мають даних про те, що такі об`яви про відчуження квартири розміщені відповідачем і позивачем дані доводи не спростовані.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на вище наведене, суд вважає клопотання представника відповідача обґрунтованим, а вжиті судом заходи забезпечення передчасними, оскільки самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову, без долучення належних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для забезпечення позову.

Суд вважає за необхідне зазначити, що за наявності у позивача обґрунтованих підстав та доказів припускати можливість, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим або утруднити виконання судового рішення, останній може на будь якій стадії судового процесу звернутися з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 158, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гуримського Олега Віталійовича, про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович, ОСОБА_4 , про визнання недійсним протоколу прилюдних торгів з реалізації квартири, акту реалізації, свідоцтва про право власності задовольнити.

Скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва (суддя Цимбал І.К.) від 07.07.2020 у справі № 753/10685/20; провадження № 2/753/6558/20, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: