Справа № 127/5196/19
Провадження 2/127/723/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю секретаря Максимчука Я.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участютретьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що позивач перебувала в близьких відносинах з ОСОБА_3 , але ніколи разом із ним не проживала. У сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьківство відповідача зареєстроване належним чином у відділі РАЦС. З моменту народження і до даного часу дитина проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Вінницьким міським суду Вінницької області 18.08.2017 було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача щомісячно і до досягненню дитиною повноліття. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.03.2018 становить 12818, 50 гривень. Відповідач не цікавився життям сина, не виявляє бажання та не бере участі у його вихованні, не провідує його, не цікавиться здоров`ям, матеріально не підтримує. Також позивач зазначила, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2016, зміненим апеляційним судом Вінницької області 28.04.2017, ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 і ч. 2 ст. 199 КК і призначено покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.Відповідач свідомо ухиляється від участі у вихованні сина, причому робить це без поважних причин, а тому позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 11.03.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням відповідачу було запропоновано, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справі, роз`яснено наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. Крім того, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Вінницької міської ради, яку зобов`язано надати суду висновок щодо розв`язання спору і пояснення щодо позову/відзиву, а також запропоновано учасникам справи (крім третьої особи) надати суду відповіді на пояснення третьої особи до закриття підготовчого провадження.

У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням від відповідача відзив на позов, а від третьої особи письмові пояснення на позов, не надійшли. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача та третьої особи, також на адресу суду не надійшли.

На виконання вимог ухвали від 11.03.2019 Органом опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради суду надано 25.06.2019 висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 30.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Однак, представником Служби у справах дітей Вінницької міської ради до суду подано заяву про розгляд справи у її відсутність. Причини неявки в судове засідання відповідачем суду не повідомлено.

Позивач та її представник не заперечували щодо розгляду справи у відсутність відповідача та представника третьої особи, проведення заочного розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, думку позивача та її представника, заяву третьої особи та положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 15.02.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис № 289. (а.с. 8)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2017 у цивільній справі № 127/16503/17 було вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усіх видів заробітку ОСОБА_3 . щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 29.08.2017. (а.с. 9)

Згідно довідки № 80, виданої 28.07.2010 ДНЗ № 26, ОСОБА_4 відвідував дошкільний навчальний заклад № 26 групу № 14 з 08.07.2010, батько ОСОБА_3 в дитячий садочок не приходив, дитиною не цікавився, участі у вихованні не приймав. (а.с. 10)

Згідно довідки № 02-43/67, виданої 06.02.2019 директором КЗ НВК ЗШ І-ІІІ ступенів № 29, батько ОСОБА_4 учня 5-г класу, не спілкується з класним керівником, не приводить дитину до школи і не забирає дитину додому зі школи, не відвідує батьківські збори. (а.с. 11)

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2016 у кримінальному провадженні № 127/21273/14-к, зміненим апеляційним судом Вінницької області 28.04.2017, ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 і ч. 2 ст. 199 КК і призначено покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного на праві особистої власності. (а.с. 13-21)

В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач станом на час розгляду справи відбув покарання.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 54760695, заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на 01.03.2018 становить 12 818, 50 гривень. (а.с. 22)

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України.

Відповідно до ч. 1- ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України.

Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов`язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Згідно з законодавством України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів.

Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці дванадцяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 зазначив, що він свого батька не знає, ніколи його не бачив та не спілкувався із ним.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, заслухавши позивача, її представника, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в позовній заяві, думку дитини та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, судом в ході розгляду справи встановлено, що батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . З матір`ю дитини відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебував. Батько з народження дитини її не бачив, не цікавився її здоров`ям, не приймав участі у вихованні, не прагнув зустрічі та спілкування з сином, хоча не був позбавлений такої можливості. Малолітній ОСОБА_5 проживає із матір`ю - позивачем по справі.

Відповідно до положень ст. 19 СК України органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 встановлена висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01-00-011-28361 від 06.06.2019. (а.с. 55-56)

Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

Однак, враховуючи вищевказане суд погоджується з вищезазначеним висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Суд не приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_6 , надані позивачем разом із позовом, оскільки вважає даний доказ недопустимим в розумінні положень ст. 78 ЦПК України. (а.с. 12)

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отриманню нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дитини батьком, внаслідок його поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Ухилення ОСОБА_3 від виконання обов`язку щодо утримання дитини не передбачене ст. 164 СК України як підстава для позбавлення батьківських прав. Однак, суд звертає увагу, що виконання цього обов`язку батьком тісно пов`язане із реалізацією права і водночас виконання обов`язку батьком щодо виховання дитини, що є важливою умовою забезпечення належних умов для повноцінного розвитку дитини.

За час перебування на розгляді даної справи в суді, судом не встановлено наявність будь-яких дій з боку ОСОБА_3 , спрямованих на хоч якесь піклування відносно дитини. Тому, підстав вважати, що ОСОБА_3 забезпечить своїй дитині належне виховання відсутні.

Суд вважає, що вищезазначені обставини негативно впливають на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Батьки дитини несуть відповідальність за її виховання і розвиток. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дитини батьком, внаслідок його поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Таким чином, суд вважає, що в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких ОСОБА_3 можна позбавити батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ньяоре проти Франції» Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX).

В даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (Пункт 1 статті 3).

Отже, зазначені вище обставини переконують суд у наявності підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 768, 40 гривень, що підтверджується квитанцією № 20 від 20.02.2019. (а.с. 1)

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768, 40 гривень.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

У відповідності до ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_3 , що у відповідності до ст. 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, ст.ст. 6, 19, 141, ч. 1 ч. 4 ст. 150, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 157, п. 2 ч. 1 і ч. 6 ст. 164, ст.ст. 165, 166, 169, ч. 1 і ч. 2 ст. 171 СК України, ч. 1 ст. 12, ст.ст. 15, 34 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44, ст.ст. 76-83, 89, 133, 141, 223, 229, 235, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем та третьою особою може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Служба у справах дітей Вінницької міської ради, місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 50.

Рішення суду складено 06.02.2020.

Суддя: