Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Астахової О.О.,

при секретарях: Наумовій О.С., Якименко Т.С.,

Індик М.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання договору удаваним та поділ спільного майна подружжя, -

у х в а л и в :

08 грудня 2016 року, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 з покладанням на ОСОБА_5 обов`язку надати другий комплект ключів від вказаної квартири. Визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Мотивуючи вимоги тим що сторони перебувають у зареєстрованому з 12 серпня 2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі, актовий запис № 751.

Від цього шлюбу у сторін народилось двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час позивач та відповідач проживають окремо.

В період шлюбу позивачем та відповідачем було придбано Двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 23 грудня 2003 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 11 грудня 2003 року №2149-С/КІ видане на ім`я відповідача - ОСОБА_5 , що зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності та підтверджується реєстраційним написом зробленим на свідоцтві про право власності та занесеним в книгу 342-87 за реєстровим номером №43176 від 04 січня 2004 року.

Відповідач змінила замки на вхідних дверях в квартирі АДРЕСА_1 , чим обмежила позивача в праві користуватися даною квартирою.

Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного поділу майна, позивач посилаючись на ст.ст.60,70 СК України просить здійснити поділ спільно набутого подружжям майна не відступаючи від рівності часток.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. Відповідачу роз`яснено його право на подання пояснень щодо позову в строк до 23.02.2017 року. (Т. 1 а.с. 28).

13.06.2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , в якому просила визнати укладені 12 серпня 2004 року між ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_4 договори дарування садового будинка, що заходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) та земельної ділянки, що знаходиться за цією ж адресою - удаваними правочинами, вчиненими з метою приховання договорів купівлі-продажу. Визнати за ОСОБА_5 , право власності на Ѕ частини садового будинка, що заходиться за адресою: АДРЕСА_2 та Ѕ частини земельної ділянки, що знаходиться за цією ж адресою, а також здійсеити поділ автомобіля Ford Kuga, випуск 2012 року.

Мотивуючи вимоги за зустрічним позовом тим, що за період шлюбу, сторонами було набуто наступне майно: садовий будинок, що заходиться за адресою: АДРЕСА_2 ); земельна ділянка, що знаходиться за цією ж адресою та автомобіль марки Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску. Вважає, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу в рівних частках.

Зазначає, що після придбання 12.08.2004 року означеного вище садового будинку, на момент звернення із зустрічним позовом до суду, були здійснені поліпшення. Переобладнано та збільшено площу будинку, відремонтовано і утеплено стіни та фасад всього будинку, встановлено новий дах, систему опалення - газовий опалювальний котел та радіатори, змонтовано камін у будинку, встановлено пластикові вікна, вхідні та міжкімнатні двері, змінено всі комунікації включаючи водопостачання, каналізацію та електропостачання до будинку, проведено внутрішні роботи - малярно- штукатурні, встановлено гіпсокартонні конструкції, встановлено душову кабіну, сантехнічні прилади - унітаз, раковини, крани. Всі зміни відбувались за рахунок спільних коштів подружжя.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що з метою ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів, колишній власник ОСОБА_8 та ОСОБА_4 погодилися оформити договір дарування садового будинку і земельної ділянки на ім`я Відповідача - ОСОБА_4 . При цьому між позивачем і відповідачем була домовленість про те, що це є спільне майно подружжя. Даний правочин ОСОБА_5 просить визнати удаваним правочином, вчиненим з приховання договору купівлі-продажу.

Посилаючись на положення ст. 235 ЦК України ОСОБА_5 просить про задоволення зустрічних позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору удаваним та поділ спільного майна подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним. (Т. 1 а.с.89).

20.11.2017 року розпочато розгляд справи по суті, оголошено позовну та зустрічну позовну заяви, заслухано пояснення представників сторін. (Т, 1 а.с.90-93).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.11.2017 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють вимог на предмет спору - ОСОБА_8 та Головне територіальне управління юстиції у м. Києві та оголошено перерву. (Т. 1 а.с. 93).

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року за № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд даної справи проводився за правилами загального позовного провадження. З огляду на те, що 20.11.2017 року суд перейшов до розгляду справи по суті, судовий розгляд було продовжено.

22.03.2018 року від Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшли письмові пояснення по справі. Зі змісту яких убачається, що обставини на які позивач за зустрічним позовом посилається, потребують доказування. Розгляд даної справи залишають на розсуд суду і просять проводити у відсутність їхнього представникка. (Т. 1 а.с. 119-121).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2018 року задоволено частково клопотання представника ОСОБА_3 та витребувано у Головного управління Національної поліції України у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15, інформацію щодо зареєстрованого права власності на автомобіль Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску починаючи з 2012 року та до 27 червня 2018 року, а також належним чином завірені копії документів на підставі яких здійснювалась реєстрація вказаного автомобіля. (Т. 1 а.с. 131).

Факт отримання даної ухвали 10.07.2018 року представником Головного управління Національної поліції України у м. Києві, підтверджується даними повідомлення рекомендованого поштового відправлення (Т. 1 а.с. 147)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2018 року долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про смерть ОСОБА_8 та закрито провадження у справі щодо померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2018 року представнику відповідача ОСОБА_3 відмовлено у клопотанні про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи та продовжено судовий розгляд. (Т. 1 а.с. 183).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2018 року представнику відповідача ОСОБА_3 відмовлено у клопотанні про передачу справи за підсудністю. (Т. 1 а.с. 199).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2020 року представнику відповідача ОСОБА_3 відмовлено у клопотанні про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи. (Т. 1 а.с. 183).

Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві та заперечив проти зустрічних позовних вимог в повному обсязі. В подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти первісного позову та просив суд зустрічний позов задовольнити, виходячи з підстав, якими він обгрунтовується.

Представник третьої особи за зустрічним позовом - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, а справу вирішити відповідно до діючого заонодавства.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного висновку.

Відповідне» до ст. 15 ПК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ПК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ППК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ППК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, Що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому з 12 серпня 2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі, актовий запис № 751.(Т. 1 а.с.9)

Від цього шлюбу у сторін народилось двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідотвами про народження (Т. 1 а.с. 10,11).

На даний час позивач та відповідач проживають окремо.

За даними свідоцтва про право власності від 23.12.2003 року виданим Головним Управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 Свідоцтво видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 11.12.2003 року № 2149-С/КІ. Право власності ОСОБА_5 на вказану квартиру зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності, записаний в книгу за № 342-87, за реєстровим номером №43176 від 04 січня 2004 року. (Т. 1 а.с. 7).

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Оскільки квартира АДРЕСА_1 набута за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", то в силу положень п.4 ч.1 ст. 57 СК України, вона не підлягає поділу в порядку спільно набутого подружжям майнам, оскільки не відноситься до спільної сумісної власності подружжя. А належить у даному випадку на праві приватної власності ОСОБА_5 .

З огляду на що, позовні вимоги про поділ квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності на Ѕ її частини за ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (ч.1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

4. Власність зобов`язує.

5. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

6. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

7. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_4 про зобов`язання ОСОБА_5 надати йому другий комплект ключів від квартири АДРЕСА_1 не грунтуються на нормах Закону.

З огляду на означене, суд не убачає правових підстав для задоволення первісного позову.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом суд виходить з наступного.

Як убачаєтся із матеріалів справи, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3, площею 0,0565 га, для ведення садівництва на підставі договору дарування земельної ділянки від 09.04.2004 року № 2812 набута у власність ОСОБА_4 про що видано державний акт на право власності на земельну ділянку 22.08.2005 року Серії ЯА № 458252. (Т. 1 а.с.80,157).

Згідно договору дарування від 12.08.2004 року укладеного між ОСОБА_8 (Даруватель) та ОСОБА_4 (Обдарований) посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 6320, даруватель подарував а обдарований прийняв у дар садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2. (Т. 1 а.с. 153-156)

За даними витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 24620 від 12.08.2004 року, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Броварського бюро технічної інвентаризації від 03.09.2004 року, садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування № 63,20 від 12.08.2004 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 належить на праві власності ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 79-84).

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання договорів дарування садового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 удаваними, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Невідповідність між дійсним бажанням (волею) та його зовнішнім проявом (волевиявленням) є підставою для визнання судом такого правочину недійсним.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься розяснення щодо застосування положень статті 235 ЦК України, де зазначено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права і обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норми, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину удаваним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України, визначено поняття належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, чи є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За ч. 1 ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Як було встановлено під час судового розгляду представник позивача за зустрічним позовом вказує, що сторони договору дарування насправді вчинили договір купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, разом з тим, дана обставина не підтверджується належними та допустимим доказами.

За положенням п. 8, 9 Договору дарування садового будинку від 12.08.2004 року сторони після ознайомлення з текстом цього договору заявляють та гарантують один одному та іншим особам, що за своїм змістом він повністю відповідає їх волевиявленню, вони однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі; вони не обмежені у праві укладати правочин; вони не визнані в установленому порядку недієздатними, не перебувають під впливом лікарських, наркотичних засобів, психотропних речовин, вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно зрозуміти зміст цього договору.

За п. 6 договору дарування земельної ділянки від 09.04.2004 року, даруватель та обдарований стверджують, що цей договір укладається не про людське око, не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки (Т. 1 а.с.157).

Під час судового розгляду з`ясовувалось питання, якими доказами сторона позивача за зустрічним позовом доводить удаваність правочину. Представник позивача за зустрічним позовом пояснив, що дані обставини були повідмлені йому довірителем. Чи була очевидцем ОСОБА_5 того, що за вказані нерухомі об`єкти відповідачем передавались грошові кошти, представник повідомити не зміг.

За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Таким чином, позивач не довела обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх зустрічних вимог в цій частині, а саме, що воля обох сторін правочину була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж тих, що виникли між сторонами в результаті укладення оспорюваних договорів дарування або настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. А тому в цій частині зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Оскільки позивач за зустрічним позовом не довів удаваність договорів дарування земельної ділянки та садового будинку на ній, а підставою, якою обгрунтовував зустрічний позов було посилання на положення ст. 235 ЦК України, (правові наслідки удаваного правочину), суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_5 в частині поділу спільно набутого нерухомого майна - земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, площею 0,0565 га, для ведення садівництва та садового будинку на ній задоволенню не підлягають.

Щодо доводів позивача за зустрічним позовом, що з моменту укладання оспорюваних договорів дарування земельної ділянки і садового будинку вартість останнього збільшилась за рахунок спільних коштів сторін в силу поліпшень, то то суд звертає увагу на наступне.

За ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом підставою своїх вимог ОСОБА_5 обгрунтовувала посиланням на положення ст. 235 ЦК України, (правові наслідки удаваного правочину), що під час судового розгляду не знайшло свого підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин вимоги за зустрічним позовом в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на Ѕ частини садового будинка, що заходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки, що знаходиться за цією ж адресою задоволенню також не підлягають.

Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Як убачається із відповіді МВС України регіонального сервісного центру в м. Києві від 03.02.2018 року № 17/Д (ТСЦ 8044), згідно бази даних автоматизованої інформаційної системи МВС автомобіль Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_2 на реєстраційному обліку за гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не перебував. (Т. 1 а.с. 158).

З відповіді МВС України регіонального сервісного центру в м. Києві від 31.07.2018 року № 31/26 убачається, що транспортний засіб Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_2 за результатами пошуку бази даних АІС МВС, станом на 19.07.2018 року містять інформацію, що вказаний автомобіль було зареєстровано на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та в подальшому знято з обліку для реалізації. Подальша реєстрація здійснювалась в ТЦС № 5944 РСЦ МВС в Сумській області. Матеріали первинної реєстрації автомобіля Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_2 знищені за закінченням терміну зберігання. (Т.1 а.с. 161)

Отже транспортний засіб, який ОСОБА_5 просить визнати спільною сумісною власністю і здійснити його поділ є необгрунтованими, оскільки вказаний автомобіль не був придбаний жодною із сторін в період перебування у шлюбі.

А відтак, розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені сторонами судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76- 81, 82, 89, 141, 258-259, 265, 268, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, СК України, ст. 316-319, 372,717,718, ЦК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання договору удаваним та поділ спільного майна подружжя - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Астахова

Повний текст рішення суду виготовлений 03 лютого 2020 року.