Судді Київського апеляційного суду Іванової І.В.
Провадження № 22-ц/824/1351/2020
За апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку; про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
У серпні 2018 року ТОВ « І .В. Трейд» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що між ТОВ «І.В.Трейд» та ОСОБА_1 укладено договір № 70 про компенсацію витрат на утримання будинку і прибудинкової території та наданих комунальних послуг.
Поскільки відповідач належним чином не виконує умови цього договору, в нього перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 14 895 грн. 19 коп., тому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 14 895 грн. 19 коп., 3147 грн. 59 коп. пені, три проценти річних у розмірі 331 грн. 61 коп. та інфляційні втрати в розмірі 874 грн. 37 коп.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року позов задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «І.В.Трейд» заборгованість у розмірі 14 895 грн. 19 коп., 3147 грн. 59 коп. пені, три проценти річних у розмірі 331 грн. 61 коп., інфляційні втрати в розмірі 874 грн. 37 коп., а також 1762 грн. судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з доведеності позовних вимог.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано на підтвердження позовних вимог доказів понесених позивачем витрат та складові цих витрат, відповідно до яких нараховуються кошти для сплати за договором.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Зміст окремої думки

Не погоджуючись із такою позицією Київського апеляційного суду, вважаю за необхідне викласти окрему думку стосовно постанови Київського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, ухваленої за наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року.

Так, відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

31 жовтня 2016 року між позивачем ТОВ «І.В.Трейд» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про компенсацію витрат на утримання будинку і прибудинкової території та наданих комунальних послуг.

За умовами цього договору, споживач зобов`язується пропорційно площі квартири компенсувати загальні витрати забудовника на утримання будинку та прибудинкової території і відповідно до показників приладів обліку компенсувати витрати забудовника на водопостачання, теплопостачання та постачання електроенергії в квартиру споживача по тарифам, за якими ці послуги отримує забудовник (п. 1.1.).

Примірний перелік витрат забудовника на утримання будинку, які компенсує споживач є додатком № 1 до даного договору (п. 1.3.).

Компенсація споживачем витрат забудовника здійснюється з моменту підписання даного договору та до моменту передачі будинку на баланс створеного співвласниками будинку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або на баланс управителю багатоквартирного будинку визначеного співвласниками будинку відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (п. 1.4.).

Споживач також має компенсувати додаткові витрати забудовником, а саме - підняття будівельних матеріалів з окремим запуском ліфтів, вивіз будівельного сміття тощо (п. 1.5.).

Згідно з п 2.1. договору розмір щомісячної компенсації за надані послуги встановлюється пропорційно площі квартири відносно загальної площі будинку, а за спожиту гарячу та холодну воду, каналізацію, теплопостачання відповідно до показників приладів обліку за тарифами встановленими для забудовника. Розрахунок вартості послуг встановлюється в додатку № 1 до договору.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

Відповідно до частини 1 статті 4 вищевказаного Закону - законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 13 вищевказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869, визначено механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Згідно з пунктами 2, 3, 4 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 квадратний метр загальної площі квартири, житлового приміщення.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази.

Суд в свою чергу, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, розглядає справу на підставі наявних у ній доказів, за результатами дослідження яких у судовому засіданні приймає відповідне рішення.

Звертаючись із цим позовом, позивач обґрунтовує його тим, що ним понесені витрати, які відповідно до умов договору має компенсувати відповідач.

Враховуючи закріплені правила про доказування, позивач ТОВ "І.В. Трейд", звертаючись із вимогою про стягнення з відповідача компенсації своїх витрат у зв`язку із експлуатацією будинку та постачання до нього води, електроенергії тощо, має довести, що такі витрати фактично були понесені позивачем, при цьому зобов`язання з їх здійснення засновані на договорі з відповідним постачальником послуг з яких вбачається розмір витрат, які понесло товариство і які має компенсувати власник квартири.

Обов`язок доведення здійснених позивачем витрат передбачений п. 3.1.2 Договору, який вказує, що споживач має право на отримання від Забудовника самих послуг та інформації про перелік послуг, їх структуру, режим надання послуг тощо.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що розмір компенсації за надані послуги встановлюється відповідно до показників приладів обліку за тарифами встановленими для забудовника (ТОВ "І.В. Трейд").

Проте, будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач свій обов`язок доведення здійснених ним витрат не виконував.

Так, ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «І.В.Трейд» з листом від 20.11.2017 р. в якому просив надати розшифровку витрат з 15.06.2017 р. та можливість ознайомитися з підготовчими документами у зручний час та зазначив, що після отримання та перевірки правильності розрахунку та співставлень з документами, що підтверджують факт надання послуг та витрати забудовника на їх сплату, останній готовий сплатити компенсацію вартості послуг на утримання будинку і прибудинкової території відповідно до площі квартири.

Крім того, до позивача була направлена колективна претензія від 18.12.17 р. 55 власників квартир в будинку АДРЕСА_1 , за участю відповідача, в якій зазначено, що тарифи, які забудовник виставляє з початку січня 2017 року економічно необгрунтовані, непрозорі, не погоджені. Власники квартир вимагали від ТОВ «І.В.Трейд» надати розгорнуто складову тарифу з поясненнями та економічними обґрунтуваннями доцільності у письмовому вигляді, на що ТОВ «І.В.Трейд» своїм листом від 05.01.2018 р. надав відповідь, що розгорнуту складову тарифу ТОВ «І.В.Трейд» надати не може, «тарифу» на сьогоднішній день не існує, а забудовник лише виставляє мешканцям будинку компенсацію фактичних щомісячних витрат, які ним несуться до моменту передачі будинку на обслуговування ОСББ «Солом`янська. 20-А» або іншій організації після проведення відповідних зборів мешканців. Всі затрати є обґрунтовані, розраховані на підставі господарських договорів з постачальниками послуг, штатного розпису, інших документів, відповідно до яких розраховується сума компенсації витрат за утримання майна.

Проте в самій позовній заяві позивач не зазначив за який період нарахована заборгованість та з чого вона складається.

При цьому акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01 січня 2017 року по 30 липня 2018 року, наданий позивачем до суду, складений позивачем без участі відповідача, та не може бути доказом на підтвердження фактичних витрат товариства.

З наданих позивачем рахунків на оплату також не вбачається даних про фактичні витрати товариства, які підлягають відшкодуванню відповідачем.

Таким чином, підстав застосування конкретних тарифів та їх формування, даних про складові витрат на утримання будинку та прибудинкової території, даних про укладені договори (зокрема, щодо залучення служби охорони та консьєржів), доказів про фактично понесені витрати щодо цього об`єкту нерухомості, які підлягали б відшкодуванню, позивачем не надано.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проводилась оплата послуг централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення, електроенергії згідно даних відповідних платіжних доручень за цей період із вказівкою на показники лічильників.

Натомість позивачем не доведено, що розмір оплачених відповідачем витрат не відповідає фактичним витратам, понесеним ТОВ "І.В.Трейд".

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Отже, на мою думку, у цій справі наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суддя І.В.Іванова