Справа № 703/1540/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретар судового засідання Кочеткова І.В.

за участі:

прокурора Фуркало В.С.

представника Черкаської ОДА Бережної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сміла цивільну справу за позовом керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 та Смілянської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі,-

встановив:

Керівник Смілянської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом, в інтересах держави в особі: Черкаської обласної державної адміністрації в якому просить визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 01 листопада 2016 року до договору оренди землі від 13 вересня 2007 року, укладену між Смілянською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , щодо передачі останній строком 1 листопада 2050 року в користування на умовах оренди земельної ділянки зайнятим водним об`єктом - ставком, з кадастровим номером :02:000:0458, загальною площею 15,20 га, яка знаходиться в адміністративних межах Самгородської сільської ради Смілянського району для рибагосподарських потреб та стягнути судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 вересня 2007 року між Смілянською районною державною адміністрацією та ПП ОСОБА_3 укладений договір оренди землі із земель водного фонду. Згідно вказаного договору ОСОБА_3 передано в оренду строком на 5 років до 13 вересня 2013 року, земельну ділянку зайняту водним об`єктом - ставком, загальною площею 15,20 га, який знаходиться в адміністративних межах Самгородської сільської ради Смілянського району для рибогосподарських потреб. Договір зареєстрований у Смілянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 1 лютого 2008 року за № 02.

У лютому 2008 року згідно акту - передачі райдержадміністрацією передано ПП ОСОБА_3 в оренду вказану земельну ділянку.

Термін дії договору - до 13 вересня 2013 року. Відповідно до вимог ЗУ «Про оренду землі» орендар повинен повідомити орендодавця про свій намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий термін.

Ч. 8 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний термін в обов`язковому порядку.

На момент виникнення спірних правовідносин і до 1 січня 2013 року відповідно до ст. 13, 21 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією України, належно вирішення питання використання земель державної власності». Відповідно на момент виникнення спірних правовідносин Смілянська районна державна адміністрація була наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями, розташованими за межами населених пунктів.

Однак, після змін, внесених до ст. 122 Земельного кодексу України 1 січня 2013 року, повноваження щодо передачі земельних ділянок водного фонду державної власності за межами населених пунктів у власність або у користування для всіх потреб передані обласним державним адміністраціям.

Відповідно на думку позивача, з 1 січня 2013 року Черкаська обласна державна адміністрація є розпорядником земельної ділянки під ставком із кадастровим номером :02:000:0458, а тому рішення щодо передачі в оренду або про продовження строку дії оренди приймається саме Черкаською обласною державною адміністрацією.

ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_1 із заявою про надання в оренду або продовження строку дії договору оренди землі від 13 вересня 2007 року не звертались до Черкаської обласної державної адміністрації.

Зважаючи на це, позивач вважає, що відсутні підстави вважати, що договір оренди землі від 13 вересня 2007 року поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, а відтак строк дії договору не поновлено, додаткову угоду про поновлення договору оренди землі не укладено та не здійснено її державну реєстрацію, що свідчить про припинення переважного права орендаря на укладення договору оренди землі.

В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та вказала на те, що цивільне законодавство визначає право володіння як складову повноваження власника, як різновид речових прав на чуже майно та як право, що виникає на договірних засадах. Отже, право власності держави в особі Черкаської ОДА на вказану земельну ділянку установлене законом а тому не потребує доказування правового титулу.

Представник Черкаської ОДА Бережна І.В. в судовому засіданні вказала на те, що згідно п. 29 договору оренди землі від 13 вересня 2007 року та п. 3 додаткової угоди від 13 вересня 2007 року зазначено формулювання «щодо оренди земельної ділянки із земель водного фонду за межами населеного пункту в адміністративних межах Самгородської сільської ради, кадастровий номер :02:000:0458». За умовами договору оренди землі від 13 вересня 2007 року, використання земельної ділянки здійснюється, зокрема, з дотриманням водоохоронного закону при використанні водного об`єкту, земельна ділянка передається для рибогосподарських потреб.

Разом з цим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:0458 визначено цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності державна, власник земельної ділянки Смілянська державна районна адміністрація».

Наведене свідчить про те, що на земельну ділянку під рибогосподарським об`єктом поширюється правовий режим земель сільськогосподарського призначення.

Вказала на те, що відповідно до Класифікатора видів цільового призначення земель, затвердженого Наказом Держкомзему від 23 липня 2010 року № 548, землі для рибогосподарських потреб (за кодом 10.07) віднесено до земель водного фонду України, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (за кодом 01.01) віднесено до земель сільськогосподарського призначення.

Однак, виходячи з правової конструкції норми ст. 58 ЗК України, правова належність таких земельних ділянок до земель цієї категорії зумовлюється фактичним розташуванням на них водних об`єктів, що свідчить про відсутність правової визначеності у даному питанні.

Отже, якщо цільове призначення земельної ділянки визначається в межах певної категорії земель, то цільове використання земельної ділянки має узгоджуватись із цільовим призначенням та, відповідно, і з правовими та природними умовами користування землями категорії, до якої земельна ділянка віднесена.

Таким, чином на думку представника Черкаської ОДА, питання щодо цільового призначення та права власності на вище вказану земельну ділянку повинні бути приведені у відповідність до вимог чинного законодавства, в тому числі, з метою встановлення наявності чи відсутності права власності Черкаської ОДА на спірну земельну ділянку.

Вказала суду на те, що на даний час питання щодо встановлення наявності чи відсутності помилки у цільовому призначенні переданої в оренду земельної ділянки не вирішене. Відповідно до наявних у справі документів, як на день укладення договору оренди землі 13 вересня 2007 року так і на момент укладення додаткової угоди до договору оренди землі 13 вересня 2019 року власником та розпорядником земельної ділянки площею 15,20 га, розташованої в адміністративних межах Самгородської сільської ради була Смілянська районна державна адміністрація, яка мала відповідне право на укладення вказаних вище документів.

За наявності інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з якого вбачається, що вказана вище земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0458 має цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», отже відповідно до норм ст. 122 ЗК України саме Смілянська державна районна адміністрація є розпорядником вказаної земельної ділянки, а ні як не Черкаська обласна державна адміністрація.

Щодо рішення суду у даній справі послалась на розсуд суду, з урахуванням наданих нею пояснень.

Відповідач ОСОБА_1 в судому засіданні заперечувала проти позову, оскільки вважає, що додаткова угода до договору оренди землі укладена між нею та Смілянською РДА 1 листопада 2016 року є дійсною та такою, що відповідає всим вимогам Законодавства України. Просила суд відмовити у задоволенні позову через його безпідставність та не обґрунтованість.

В судове засідання 4 серпня 2020 року відповідач ОСОБА_1 не з`явилась.

Представник Смілянської РДА надала до суду клопотання про залишення позову без розгляду. Посилаючись на те, що прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Вказала на те, що відповідно до норм Конституції України та практики Європейського суду з прав людини, прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках.

У даному випадку, прокурор, як на підставу для звернення до суду із відповідним позовом, вказав, що обласна державна адміністрація ніби то не вживала заходів щодо повернення земельної ділянки площею 15,2 га в адміністративних межах Самгородської сільської ради Смілянського району за межами населеного пункту, шляхом визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації договору суборенди.

У цьому випадку, представник Смілянської районної державної адміністрації вважає, що прокурором обґрунтованість звернення за захистом інтересів держави необґрунтована, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду, зокрема, відповідно до ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру».

З огляду на вище викладене, у зв`язку з відсутністю підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, просила суд на підставі ч. 1 ст. 257 ЦПК України позовну заяву залишити без розгляду.

В судове засідання 28 липня 2020 року представник Смілянської державної районної адміністрації не з`явилась.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 в судове засідання 28 липня 2020 року не з`явився, в попередніх судових засіданнях просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що 13 вересня 2007 року між Смілянською районною державною адміністрацією в особі першого заступника голови райдержадміністрації Терещенка А.П. та ПП ОСОБА_3 укладено договір оренди землі із земель водного фонду (а.с.17-19).

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_3 передано в оренду строком на 5 років земельну ділянку зайняту водним об`єктом - ставком, загальною площею 15,20 га, який знаходиться в адміністративних межах Самгородської сільської ради Смілянського району (за межами населеного пункту) для рибогосподарських потреб.

Вказаний договір зареєстровано у Смілянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 1 лютого 2008 року за № 02 (а.с. 19 зворот).

З акту приймання - передачі, вбачається, що в лютому 2008 року Смілянська державна районна адміністрація передала в оренду ОСОБА_3 вказану вище земельну ділянку (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44861020 від 23 серпня 2016 року (а.с.20).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , що підтверджується вказаним вище витягом (а.с.20) та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 серпня 2016 року (а.с.21).

Ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про оренду землі» вказує на те, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України).

Згідно із ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі`договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ці ж самі обставини зазначені в ст.627 ЦК України, в якій зазначено, що сторони договору є вільними в укладенні договору.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Позивач в позовній заяві, як на підставу для визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, вказує на те, що рішення про поновлення договору оренди землі приймається орендодавцем лише у відповідь на лист орендаря і лише після узгодження з орендарем істотних умов договору.

Вказав прокурор і на те, що відповідно до внесених 1 січня 2013 року змін до ст. 122 ЗК України, повноваження щодо передачі земельних ділянок водного фонду державної власності за межами населених пунктів у власність або у користування для всіх потреб передані обласним державним адміністраціям.

Відповідно з 1 січня 2013 року, на думку позивача, Черкаська обласна державна адміністрація є розпорядником земельної ділянки під ставком із кадастровим номером 712378700:02:000:0458, тому рішення про передачу в оренду або продовження строку дії договору оренди повинно було прийматись саме Черкаською обласною державною адміністрацією, тому прокурор в її інтересах і змушений звернутись до суду із вказаним позовом.

На думку прокурора, оскільки ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_1 із заявою про надання в оренду або продовження строку дії договору оренди землі від 13 липня 2007 року до Черкаської обласної державної адміністрації не звертались, відповідно немає підстав вважати такий договір продовжений на той самий строк і відповідно додаткова угода до договору вважається недійсною.

З додаткової угоди про поновлення та внесення змін до договору оренди землі від 13 вересня 2007 року Смілянська районна державна адміністрація, в особі першого заступника голови райдержадміністрації Корсуна О.Г. (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) 01 листопада 2016 року було укладено вказану вище угоду (а.с.15).

Згідно з п. 1 вказаної додаткової угоди Орендодавець та Орендар дійшли згоди внести зміни до договору оренди землі від 13 вересня 2007 року, зареєстрованого у Смілянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі» 1 лютого 2008 року за № 02 , щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер 712378700:000:0458 та в зв`язку з вище викладеним замінити в зв`язку зі смертю фізичної особи орендаря сторону в договорі оренди землі - ОСОБА_3 на фізичну особу ОСОБА_1 , яка приймає на себе всі зобов`язання та права, в межах договору оренди землі від 13 вересня 2007 року.

Пункт 8 викладено в новій редакції: «Цей договір діє з моменту його підписання та державної реєстрації права оренди землі до 1 листопада 2050 року».

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, укладення договору оренди землі) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на

поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його

умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за

відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного

місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на

той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені

договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Ч. 2 ст. 5 ЦК України зазначає, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Ч. 1 ст. 58 Конституції України вказує на те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вказаних норм права, суд застосовує до спірних правовідносин, законодавство, що діяло на момент їх виникнення.

Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_1 із заявою про надання в оренду або продовження строку дії договору оренди землі від 13 вересня 2007 року до Черкаської обласної державної адміністрації не звертались, чим порушили вимоги ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», а тому відсутні підстави вважати, що договір оренди поновлено та той самий строк і на тих самих умовах.

На підтвердження своїх тверджень, позивач надав до суду відповідь Черкаської обласної державної адміністрації № 02-21/796 від 27 квітня 2018 року (а.с. 14).

Однак із дослідженої судом вище Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.27) вбачається, що власником земельної ділянки переданої в оренду згідно договору оренди від 13 вересня 2007 року є Смілянська районна державна адміністрація Черкаської області.

З тексту ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинні на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що у разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного

місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на

той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені

договором.

З тексту додаткової угоди про поновлення та внесення змін до договору оренди землі від 13 вересня 2007 року (а.с.15) вбачається, що вона була укладена окрім іншого і на підставі ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» та відповідно до неї було замінено орендаря та збільшено термін оренди землі.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно можна вважати, що сторони, підписавши додаткову угоду до договору оренди землі, погодили між собою змінені умови до договору оренди землі та орендар не мав жодних заперечень до ОСОБА_1 з приводу оренди нею спірної земельної ділянки.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких

спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку

разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо

це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та

цього Закону.

У даному випадку, на підставі вказаної вище статті до ОСОБА_1 не увійшло до складу спадщини (як вказує прокурор), а перейшло після смерті її чоловіка ОСОБА_3 право оренди спірної земельної ділянки.

Позивач в позовній заяві, як на підставу для подання позову, вказав на те, що з 1 січня 2013 року Смілянська районна державна адміністрація не мала жодного права на розпорядження спірною земельною ділянкою тим паче на укладення додаткової угоди до договору оренди землі із ОСОБА_1 , тому дії відповідача - Смілянської районної державної адміністрації, вважає незаконними та безпідставними.

Згідно ч. 5 ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що земельна ділянка зайнята водним об`єктом ставком, загальною площею 15,20 га, який знаходиться в адміністративних межах Самгородської сільської ради Смілянського району (за межами населеного пункту) для рибогосподарських потреб, кадастровий номер :02:000:0458 має цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.27).

Ч. 3 ст. 122 ЗК України вказує на те, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів зокрема для ведення водного господарства.

А відтак, орендар із заявами про поновлення договору повинен був звернутись саме до власника земельної ділянки - Смілянської районної державної адміністрації, а не до Черкаської обласної державної адміністрації, яка зазначає прокурор.

Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу, добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Смілянською місцевою прокуратурою а ні в позовній заяві, а ні під час розгляду справи не доведено недобросовісності дій з боку як орендаря ОСОБА_1 так і орендодавця Смілянської районної державної адміністрації в договірних правовідносинах.

Ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України вказує на те, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Суд, при винесенні рішення враховує і позицію відповідача - Смілянської районної державної адміністрації, яка просила суд відмовити у задоволенні позову, через його безпідставність, необґрунтованість та не доведеність позовних вимог належними та допустимими доказами.

Крім того, судом під час розгляду справи не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача Черкаської обласної державної адміністрації, саме в інтересах якої та за захистом прав якої звернувся керівник Смілянської місцевої прокуратури.

Окрім того судом не встановлено, а прокурором не доведено, яких саме дій не вжила Черкаська обласна державна адміністрація для самостійного захисту порушених прав в судовому порядку та відповідно за їх бездіяльності прокуратура на підставі ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» здійснила захист їх прав, шляхом подачі даного позову до суду.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, власником спірної земельної ділянки є відповідач у справі - Смілянська районна державна адміністрація.

Прокурором, а ні до подання даного позову до суду, а ні під час судового розгляду не встановлювалось, відповідно до вимог ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» наявність письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору. А від так за наявності таких, відповідно до норм вказаної статті Закон передбачає поновлення договору між сторонами.

Крім того, відповідач Смілянська районна державна адміністрація вказала на те, що вони не мають жодних заперечень до відповідача ОСОБА_1 , а навпаки в інтересах громади уклали з нею додаткову угоду до договору оренди землі, яку прокурор безпідставно вважає недійсною.

Суд, врахувавши все вище викладене, приходить до висновку, що Смілянською місцевою прокуратурою не доведено порушення прав та законних інтересів позивача Черкаської ОДА відповідачами ОСОБА_1 та Смілянською районною державною адміністрацією за захистом яких прокурор звернувся до суду.

Оскільки позов до задоволення не підлягає, відповідно до ст.141 ЦПК України понесені судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.202, 210, 638,792 ЦК України, ст.125,126 ЗК України, ст.6,13,17 Закону України «Про оренду землі», ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 4, 12, 76 - 82, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України,

вирішив:

В позові керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 та Смілянської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2020 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький