ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2020 року м. Кропивницький

справа № 720/2654/19

провадження № 22-ц/4809/968/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 року у складі головуючого судді Партоліної І. П.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 20.07.2010 у сумі 102383,83 грн, яка складається із: 799,53 грн - заборгованість за кредитом; 94084,39 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2148,30 грн - заборгованість за пенею, а також штрафи 500 грн фіксована частина та 4851,61 грн процентна складова.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 підписала заяв, в підтвердила свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, відповідно до укладеного між ними кредитного договору отримала кредит у розмірі 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 31 жовтня 2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 102383,83 грн.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської областівід 19 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 липня 2010 року у розмірі 799,53 грн, та судовий збір у розмірі 1921 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника, яку підписала відповідач, процентна ставка взагалі не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати простроченого тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому до стягнення підлягає лише заборгованість за кредитом в сумі 799 грн 53 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ КБ «Приватбанк» подалоапеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення в частині відмовлених позовних вимог,та ухвалення в цій частині нового рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Звертає увагу, що відповідач особистим підписом засвідчила свою згоду, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку ".

Позивач вважає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Відповідачем також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", в якій вказано: тип кредитної лінії; пільговий період (55 днів); базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5 % в місяць (30 % річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за зняття готівки; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням таінше.

Тобто, відповідач була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафу.

Після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору відповідач вчинила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Також відповідач зверталась до Банку з метою перевипуску карти.

У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, отримання нею коштів через банкомата, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Отже, відповідач не лише отримала кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості. Відповідач користувалась кредитними коштами, а тому зобов`язана повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника, та задоволення апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідно до наданої позивачем копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 20.07.2010 ОСОБА_1 виявила бажання отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк», зокрема оформити на своє ім`я платіжної картки «кредитка Універсальна», бажаний кредитний ліміт - 500 грн, зі змісту цієї заяви не вбачається про обрану відсоткову ставку за користування кредитом (а.с.12).

Вказана копія анкети-заяви містить підпис клієнта банку від імені ОСОБА_1 , який ніким не оспорюється.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між сторонами договір.

До позовної заяви долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.03.2010 № СП-2010-256 та тарифи, які не містять підпису відповідача (а.с. 14-38).

Згідно підписаної 20.07.2010 року ОСОБА_1 довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду» (копія якої також долучена до позовної заяви), вбачається, що погодження сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами - 2,5 % в місяць, строки внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця, наступного за поточним, комісію за зняття коштів - 4% від суми операції, 1% за зняття власних коштів, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості - базова відсоткова ставка за кожен день прострочки кредиту плюс 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, штраф за порушення строків платежів 500 грн плюс 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту (а.с.13).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31.10.2019 відповідач має заборгованість в сумі 102383,83 грн, яка складається із: - 799,53 грн заборгованості за кредитом; - 94084,39 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом; - 2148,30 грн заборгованості за пенею; - штрафи: - 500 грн фіксована частина, та 4851,61 грн процентна складова(а.с.8-11).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Встановлено, що ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконувала, допускала несвоєчасне зарахування коштів на картку, у зв`язку з чим виникла заборгованість по тілу кредиту, розмір якої зазначено у розрахунку (а.с. 11) і на час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи (за місцем реєстрації), не оспорювався.

Згідно наявної у матеріалах справи заяви, написаної і підписаної від імені ОСОБА_1 , остання визнає позовні вимоги банка частково в частині тіла кредиту (а.с.74).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника процентна ставка взагалі не зазначена, проте не врахував, умови договору щодо встановлення базової відсоткової ставки за користування кредитом, які містяться у підписаній ОСОБА_1 довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна 55 днів льотного періоду" (а.с.13).

Висновки суду першої інстанції в цій частині не можна визнати обгрунтованими, оскільки вони суперечать наявними у справі доказам.

Згідно вказаної довідки сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 2,5 % в місяць.

За розрахунком банку станом на 31.10.2019 на тіло кредиту 799,53 грн нараховано проценти за користування кредитом в сумі 94084,39 грн (а.с.11).

При цьому, з 20.07.2010 банк виходив з процентної ставки - 30 % річних, з 01.09.2014 року - 34,80 % річних, з 01.04.2015 - 43,20 % річних.

Встановлено, що відповідач після підписання 20.07.2010 анкети-заяви отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , строком дії до 02/14 (а.с.97).

Позивачем не надано доказів про те, що вподальшому ОСОБА_1 , отримуючи нові кредитні картки, надавала письмово свою згоди та погоджувала зазначений у розрахунку розмір відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів.

У підписаній ОСОБА_1 довідці від 20.07.2010 (а.с.13) відсутні відомості про можливість підвищенння розміру процентної ставки.

Оскільки відповідач, як споживач банківських послуг, погодилась на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості, саме ця процентна ставка має враховуватися при обчисленні процентів за користування кредитом.

Позивачем не надано суду доказів інформування ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки і вчинення нею дій, що можуть свідчити про її згоду зі збільшенням такої ставки.

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту, фактично отриману позичальником. Зокрема, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 659,61 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами протягом 33 місяців з дати останнього платежа до закінчення строку кредитування (строк дії останньої картки 02/18).

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що Витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.03.2010 № СП-2010-256 та тарифи, долучені позивачем (а.с.14-38), не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.07.2010 шляхом підписання заяви-анкети.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у цивільній справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Судом встановлено, що строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 , отриманої відповідачем на підставі анкети-заяви від 20.07.2010, до якої підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», закінчився 02/14, строк дії останньої одержаної ОСОБА_1 кредитної картки 02/18, з позовом банк звернувся 17.12.2019, пеня і штраф нараховані і пред`явлені до стягнення банком за останній рік поза межами строку кредитування, на підставі вимог Умов та правил надання банківських послуг та витягу з Тарифів, які не були узгоджені сторонами, тому висновок суду першої інстанції про їх безпідставність і недоведеність є правильним.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом у зв`язку з непогодженням сторонами кредитного договору їх розміру і порядку сплати, є помилковим і не відповідає вимогам норм матеріального права, зроблений з порушенням норм процесуального права, без врахування і належної оцінки всіх обставин та наданих доказів.

Рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитомпідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаної позовної вимоги і стягнення з відповідача на користь позивача 659,61 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

В іншій частині рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 року є законним і обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, про часткове задоволення вказаної позовної вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 659,61 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

В іншій частині рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

C. І. Мурашко