ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3918/16-ц Номер провадження 22-ц/814/155/20Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 червня 2017 року у складі судді Парахіної Є.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна, витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що з 30 червня 2004 року позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2013 року. В період шлюбу у 2006 році вони за спільні кошти придбали автомобіль «MERCEDES-BENS VITO 110», який оформлений на відповідача.

Після розірвання шлюбу автомобіль знаходиться у її користуванні, вона здійснює його поточний та капітальний ремонт за власний кошт, використовує для власних потреб та для здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, вона має у приватній власності автомобіль «ЗАЗ DAEWOO Т13110», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за нею 23 травня 2001 року, який перебуває у володінні відповідача та їй не повертається.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог від 13.02.2017 року, просила суд: визнати легковий вантажопасажирський автомобіль марки «MERCEDES-BENS» модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; поділити зазначений автомобіль як спільне майно подружжя з визначенням часток по 1/2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля зі сплатою йому компенсації вартості цієї частки в розмірі 35450 грн.; виділити вказаний транспортний засіб ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на вказаний автомобіль; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль «ЗАЗ DAEWOO Т13110», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 23 травня 2001 року, та правовстановлюючі документи на нього.

12 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про припинення права на 1/2 частку в праві власності на автомобіль.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказував, що він заперечує проти визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, натомість згоден виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, оскільки вказаний автомобіль - єдиний транспортний засіб, який необхідний йому і для роботи і для повсякденного життя. Позивач ОСОБА_1 забезпечена іншим автомобілем - «ЗАЗ DAEWOO Т13110» і її посилання на необхідність припинення його права на спільний автомобіль для потреб дитини є безпідставними.

За вказаних обставин просив суд припинити право ОСОБА_1 на 1/2 частку у праві спільної власності на автомобіль «MERCEDES-BENS» модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з присудженням грошової компенсації на її користь 35450 грн. за належну 1/2 частку з депозитного рахунку Ленінського районного суду м. Полтави, які ним було внесено на вказаний рахунок.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано автомобіль «MERSEDES BENZ», модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку розподілу спільного майна подружжя:

визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «MERSEDES BENZ», модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , загальна вартість якого становить 70900 грн.;

визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля «MERSEDES BENZ», модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , загальна вартість якого становить 70900 грн.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля «MERSEDES BENZ», модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано право власності на вказану частину майна за ОСОБА_2 з виплатою на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 35450 грн. з коштів, внесених ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області № 5950 на підставі квитанції відділення № 0910 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № NOIEJ41860 від 10 квітня 2017 року.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1349 грн.

Повернуто ОСОБА_1 кошти в сумі 35450 грн., внесені на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області № 5950 на підставі квитанції відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.794875280.1 від 27 червня 2017 року.

Рішення суду мотивовано тим, що автомобіль марки «MERSEDES BENZ», модель VITO 110 придбаний сторонами у шлюбі за спільні кошти, є їхньою спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними. Припинення права власності ОСОБА_1 на спірний автомобіль не заподіє істотної шкоди її правам та інтересам. При вирішенні спору про витребування автомобіля ЗАЗ-ДЕУ Т13110, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що автомобіль вибув з володіння позивача незаконно та без відповідної правової підстави, а також з недоведеності того, що автомобіль утримується саме ОСОБА_2 .

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні зустрічного позову та про задоволення у повному обсязі її первісного позову.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що суд вийшов за межі вимог зустрічного позову, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Мерседес, оскільки така вимога заявлена не було.

Вказує також, що суд зробив помилковий висновок щодо істотності шкоди, яка буде завдана їй у разі позбавлення її права власності на автомобіль марки Мерседес.

Висновки суду про недоведеність вимоги про витребування автомобіля марки ЗАЗ-ДЕУ суперечать фактичним обставинам, які ніким не спростовані.

Окрім того, висновки суду у частині застосування строків давності за вимогами зустрічного позову не ґрунтуються на законі.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 червня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності скасовано.

Передано справу № 553/3918/16-ц в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

По справі встановлено, що з 30 червня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2013 року.

Сторони у справі є батьками малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю.

У 2001 році ОСОБА_1 за власні кошти придбала автомобіль «ЗАЗ DAEWOO Т131102, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 23 травня 2001 року, який належить їй на праві особистої приватної власності (пункт 1 частини першої статті 57 СК України).

01 березня 2006 року ОСОБА_1 видала довіреність батькові відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , згідно якої уповноважила останнього володіти, користуватися і розпоряджатися (продавати, обмінювати) належним їй автомобілем. Довіреність видана з правом передоручення, тимчасового виїзду за кордон і оформленням відповідного свідоцтва в органах ДАІ для використання транспортного засобу за межами України та дійсна до 01 березня 2009 року.

Під час перебування у шлюбі сторони по справі за спільні кошти придбали автомобіль марки «MERCEDES-BENS» модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 26 червня 2006 року зареєстрований за ОСОБА_2 з правом керування автомобілем ОСОБА_1

Ринкова вартість автомобіля «MERCEDES-BENS» модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки 20 жовтня 2016 року складає 70900 грн., що визнано сторонами по справі.

Сторони по справі внесли на депозитний рахунок суду до ТУ ДСА України в Полтавській області кошти в сумі по 35450 грн. кожний, що становить узгоджену ними вартість 1/2 частини автомобіля «MERCEDES-BENS».

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за кожним з них права на 1/2 частку автомобіля «MERCEDES-BENS» модель VITO 110, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до статей 60, 69, 70 СК України спірний автомобіль, придбаний за час шлюбу сторін, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та підлягає поділу між ними відповідно до рівності часток дружини та чоловіка, що сторонами по справі не заперечується.

Разом з тим, здійснюючи реальний поділ спільного майна сторін, яке є неподільною річчю (частина друга статті 183 ЦК України), та відповідно до частини другої статті 71 СК України присуджується в натурі одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, суд першої інстанції не взяв до уваги обставин, що мають істотне значення, та повинні враховуватися судом при вирішенні спору про порядок поділу майна.

Так, судом не враховано, що після припинення шлюбу сторони домовились про порядок поділу спільного автомобіля «MERCEDES-BENS», який залишився у фактичному володінні та користуванні позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/4883540 від 22.03.2015 р., поліс № АЕ/7199449 від 25.03.2016 р.), замовленням та оплатою нею поточного ремонту автомобіля в СТО Полавтоторг 24.06.2016 р. (а.с. 39-42) та фактично визнано сторонами по справі.

Судом також не взято до уваги інтереси спільної дитини сторін - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після припинення шлюбу батьків залишилась проживати з матір`ю - ОСОБА_1 , та інтереси самої позивачки щодо можливості використання автомобіля для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджена свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_4 від 11.09.1995 р.

Відповідно до частини першої статті 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Згідно статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Статтею 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Враховуючи наведені обставини та норми права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про присудження спірного автомобілю «MERCEDES-BENS» позивачці ОСОБА_1 та припинення права ОСОБА_2 на 1/2 частку даного автомобіля, що не завдасть істотної шкоди його інтересам, з виплатою грошової компенсації вартості 1/2 частки у спільному майні в сумі 35450 грн., яка була внесена позивачкою на депозитний рахунок суду згідно квитанції відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0. 794875280.1 від 27 червня 2017 року.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про витребування належного їй на праві особистої приватної власності автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т131102», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колегія суддів виходить з того, що даний автомобіль перебуває у фактичному володінні відповідача ОСОБА_2 , що вбачається з факту укладення ним договорів страхування відносно даного автомобіля (поліс АС /4934617 від 01 лютого 2014 року та поліс АІ/25539814 від 03 лютого 2015 року) та змісту постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 18 липня 2011 року, якою встановлено, що 04 травня 2011 року ОСОБА_2 керував автомобілем ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 .

Довіреність на ім`я ОСОБА_5 від 01 березня 2006 року втратила свою дію 01 березня 2009 року, будь-яких правочинів стосовно автомобіля ЗАЗ DAEWOO між сторонами не укладалось, тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для витребування автомобіля із чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 не відповідають встановленим фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Оскільки правові підстави володіння ОСОБА_2 автомобілем «ЗАЗ DAEWOO Т131102», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 відсутні, права власника автомобіля - позивача ОСОБА_1 підлягають судовому захисту шляхом витребування даного автомобіля у відповідача.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на вказані обставини належної уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи в частині поділу спільного майна подружжя, припинення права власності, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, тому в цій частині рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 червня 2017 року в частині поділу спільного майна подружжя, припинення права власності, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля «MERSEDES BENZ», модель VITO 110, 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнавши право власності на вказану частину майна за ОСОБА_1 , з виплатою на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 35450 грн. з коштів, внесених ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області № 5950 на підставі квитанції відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0. 794875280.1 від 27 червня 2017 року.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль «ЗАЗ DAEWOO Т13110», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 23.05.2001 року та правовстановлюючі документи на нього.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук