Ухвала

11 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 285/2349/15

провадження № 61-9027ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Кредо», про розірвання кредитного договору, договору іпотеки та звільнення майна з-під застави,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заперечуючи проти задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 у листопаді 2015 року пред`явив зустрічний позов про розірвання договорів кредиту та іпотеки і звільнення іпотечного майна з-під застави.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року апеляційні скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 відхилено. Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 серпня 2019 року касаційні скарги ОСОБА_1 і ПАТ «ПриватБанк» залишити без задоволення. Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року залишено без змін.

Додатковим рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6 652,80 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2020 року додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року залишено без змін.

У червні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме: надання уточненої редакції касаційної скарги із зазначенням обґрунтування передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.

У липні 2020 року до Верховного Суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано уточнену редакцію касаційної скарги.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі та у її новій редакції заявник посилається на пункти 2, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, проте касаційна скарга не містить обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України) та обґрунтування пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

При цьому касаційна скарга містить лише посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, разом із тим дана справа не є малозначною.

Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 18 червня 2020 року та процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2020 року повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик