Постанова

Іменем України

12 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 522/13786/16-ц

провадження № 61-5377св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у складі судді Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 про стягнення збитків завданих за неналежне виконання договірних правовідносин.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове підвальне приміщення по АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з приміщень загальною площею 155,7 кв.м, основною площею 50,4 кв.м.

28 лютого 2015 року між її представником ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір користування нежитловим приміщенням, згідно якого власник передав, а особа прийняв у тимчасове безоплатне користування зазначене нежитлове приміщення строком на один рік, тобто до 28 лютого 2016 року, в стані що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію.

18 березня 2016 року між представником позивача ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 на раніше визначених умовах вдруге укладено договір користування нежитловим приміщенням до 31 грудня 2016 року, в стані що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію.

В порушення умов договору, відповідач за фактичним, без орендної плати, використанням нежитлових підвальних приміщень під час дії договору в одноосібному порядку розірвав його без будь-яких попереджень, залишивши використовувані ним нежитлові підвальні приміщення в стані, непридатними для використання для будь-яких цілей, що є грубим порушенням договірних зобов`язань.

З урахуванням характеру пошкодження всіх спірних підвальних приміщень, ФОП ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про дату та місце проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди. Згідно звіту № 89/16 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, нанесеного власнику зазначених нежитлових підвальних приміщень, розмір завданих збитків становить

80 140,00 грн, а вартість відновлювального ремонту - 85 651,00 грн. За проведення вказаної оцінки позивачкою було сплачено 3 000,00 грн. Також вартість обробки всіх зазначених підвальних приміщень склала 5 400,00 грн.

З урахуванням віку власника нежитлових підвальних приміщень, настання хвороби внаслідок хвилювань, характеру пошкодження приміщень, непридатність їх до використання за цільовим призначенням, невиконання відповідачем санітарних вимог, порушення умов договору безкоштовного користування нежитлових підвальних приміщень за рахунок їх належного догляду - є причиною настання моральних страждань власника нежитлових підвальних приміщень, розмір якої виходячи з принципу розумності та виваженості, стороною позивача оцінено в 90 000,00 грн.

ОСОБА_1 просила стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у сумі 94 060,40 грн, яка складається з: 85 651,00 грн - відновлювальні ремонтні роботи нежитлових підвальних приміщень;

5 400,00 грн - дезінфекція (обеззараження) всіх підвальних приміщень;

3 000,00 грн - оцінка проведення вартості матеріальної шкоди; 09,40 грн - повідомлення про дату та місце проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди; стягнути моральну шкоду у сумі 90 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у загальному розмірі 88 549,40 грн та моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн, а всього 89 549,40 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 840,60 грн.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що діями відповідача позивачу було завдано матеріальну шкоду у вигляді пошкодження майна позивача, що повною мірою доведено матеріалами справи, крім того позивачу також було заподіяно моральну шкоду, що виразилася в тому, що був порушений звичний спосіб життя позивачки, з приводу пошкодження її майна та непридатністю його до використання за цільовим призначенням позивачка постійно перебувала у стресовому стані та змушена була докладати додаткові зусилля для відновлення порушеного становища.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 2 760,91 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Не погоджуючись з рішенням Приморського районного суду міста Одеси

від 20 вересня 2018 року, особа, яка не брала участі у справі -

ОСОБА_3 , оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення збитків завданих за неналежне виконання договірних правовідносин відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Одеси

від 20 вересня 2018 року, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції своїм рішенням не вирішував питання про права, свободи, інтереси або обов`язки ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

19 березня 2020 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року та передати справу до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції порушено права заявника.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Приморського районного суду міста Одеси.

02 червня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Встановлено, що 20 вересня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси ухвалив рішення за наслідками розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення збитків завданих за неналежне виконання договірних правовідносин.

07 лютого 2020 року ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 вересня 2018 року.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Висновки Верховного Суду

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини, які не були перевірені та встановлені судами, враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а прийнята у справі ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
Є. В. Краснощоков