У Х В А Л А

31 січня 2020 року

м. Харків

Справа № 643/17181/19

Провадження № 22-ц/818/1272/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В., Кругової С.С.,

у порядку вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року в складі судді Задорожної А.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилкомсервіс», акціонерної компанії «Харківобленерго» про зобов`язання вчинити дії та компенсацію моральної та матеріальної шкоди,

встановив:

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Жилкомсервіс», АК «Харківобленерго» про зобов`язання вчинити дії та компенсацію моральної та матеріальної шкоди повернуто позивачеві разом із доданими до неї документами.

24 грудня 2019 року на зазначену ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав скаргу. У автоматизованій системі документообігу суду на головуючого суддю Бровченка І.О. зазначену скаргу розподілено як апеляційну скаргу за позовом ОСОБА_1 до КП «Жилкомсервіс», АК «Харківобленерго» про зобов`язання вчинити дії та компенсацію моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року матеріали цивільної справи № 643/17181/19 витребувані з Московського районного суду м. Харкова.

11 січня 2019 року матеріали справи № 643/17181/19 надійшли до Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилкомсервіс», акціонерної компанії «Харківобленерго» про зобов`язання вчинити дії та компенсацію моральної та матеріальної шкоди залишено без руху.

Надано апелянту строк десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: подання до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження; подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, та подання до суду копій скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників.

Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання у встановлений судом строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху судом встановлено, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції 02 грудня 2019 року. Останній день подачі апеляційної скарги 17 грудня 2019 року. Однак апеляційну скаргу на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав 24 грудня 2019 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, передбаченого ст. 354 ЦПК України.

Такі строки є процесуальними та можуть бути поновлені судом за заявою ОСОБА_1 .

Несвоєчасне отримання копії судового рішення не змінює визначений законом строк і порядок апеляційного оскарження, а може бути підставою для його поновлення у разі подання відповідної заяви з наданням доказів.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додає довідку про дату отримання (11 грудня 2019 року) рекомендованого листа від Московського районного суду. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу Московського районного суду про повернення позовної заяви одержано апелянтом 11 грудня 2019 року, відтак ОСОБА_1 має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України. Разом із цим, апелянт не порушує питання про поновлення цього строку, тобто, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року до суду апеляційної інстанції скаржником не подано.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 не порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, як того вимагає частина 2 статті 354 ЦПК України. При цьому, залишаючи апеляційну скаргу без руху, суду зазначив, що ОСОБА_1 має право на поновлення строку, але відповідну заяву (клопотання) до суду не подав.

29 січня 2020 року на виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 подав заяву, у якій посилається на те, що стаття 354 ЦПК України передбачає строки подання апеляційної скарги, але у змісті не має обов`язку подавати заяву. Заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянтом на подано. Вважає, що строк на апеляційне оскарження ним не порушено, у зв`язку з чим він не повинен звертатись до суду з клопотання про поновлення процесуального строку.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у частині 1 статті 2 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

В ухвалі Харківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року суд зазначив, що має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України. Разом із цим, апелянт не порушує питання про поновлення цього строку, тобто, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року до суду апеляційної інстанції скаржником не подано.

Апелянтом не було надано заяви про поновлення строку відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї для цього дії..

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.98 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У них зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Якщо в законі визначено порядок учинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного законодавства повинен дисциплінувати осіб, котрі звертаються до суду, та не допускати входження процесу в безладний рух, оскільки право на суд не є абсолютним.

П. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст. 123 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає, що залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції врахував пряму норму ЦПК України щодо підстав поновлення строку на апеляційне оскарження, принцип рівності сторін судового провадження, та не проявив надмірної гнучкості, що може призвести до нівелювання процедурних вимог, встановлених ст. ст. 127, 354 ЦПК України.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без відповідного клопотання відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

В ухвалі суд від 16 січня 2020 року було встановлено, що ОСОБА_1 має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, але для цього необхідно подати заяву про поновлення процесуального строку.

Вимоги закону, визначені в ухвалі про залишення скарги без руху, апелянтом ОСОБА_1 не виконано. Заява щодо поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення від ОСОБА_1 на адресу Харківського апеляційного суду не надходила.

Враховуючи, що строк на апеляційне оскарження пропущено, ОСОБА_1 мав право на поновлення строку, але не бажає надавати до суду заяву про поновлення строку, тобто не вичерпав наявних засобів захисту свого права, то відсутні законні підстави для відкриття апеляційного провадження, оскільки повноваженнями самостійно вирішувати питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень, суд апеляційної інстанції не наділений.

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилкомсервіс», акціонерної компанії «Харківобленерго» про зобов`язання вчинити дії та компенсацію моральної та матеріальної шкоди.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

С.С. Кругова