Справа № 214/5847/13-ц
2/214/711/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю: секретаря Фастовець Ю.Ю.,

представника позивача Глазунової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, цивільну справа № 214/5847/13 за позовною заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 16.02.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір невідновлюваної кредитної лінії №48, згідно якого останній було надано кредит на суму 250000 грн. зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 20% річних строком до 15.02.2010 року, а відповідач зобов`язалась своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти.

16.02.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений Іпотечний договір № 011, згідно з яким останні поручились перед ВАТ «Державний ощадний банк України» за виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань та передали ВАТ «Державний ощадний банк України» в іпотеку належну їм на праві приватної спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 своїх обов`язків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконувала, у зв`язку з чим 30.06.2010 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, яке набрало законної сили 12.07.2010 року, з відповідачів було солідарно стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 307 939 грн. 38 коп. за рахунок реалізації заставного майна зазначеної вище квартири, в результаті чого було частково погашено заборгованість по вказаному кредитному договору в розмірі 120193 грн. 33 коп., станом на 25.07.2013 року у відповідачів залишилась несплаченою заборгованість в сумі 187 746 грн. 05 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів, а також понесені ним судові витрати в розмірі 1877 грн. 46 коп.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача 187 746 грн. 05 коп. та з кожного окремо відповідача судовий збір в розмірі по 469 грн. 40 коп. Повторним заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача 187 746 грн. 05 коп. та з кожного окремо відповідача судовий збір в розмірі по 469 грн. 40 коп.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Повторне заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в рахунок погашення залишку заборгованості за договором не відновлюваної кредитної лінії № 48 від 16 лютого 2007 року 187 746,05 грн. та 1 877,46 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат. В частині позовних вимог до поручителів відмовлено.

Постановою Верховного суду від 29 травня 2019 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 скасовано. Справу в цій частині передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Вищезазначена постанова мотивована тим, що розглядаючи справу, суд не звернув уваги на те, що повторне стягнення одних і тих самих сум не допускається, за виключенням випадків коли таке стягнення не відбулось з незалежних від стягувача причин та можливість виконання рішення суду втрачена. При чому пред`явлення такого позову можливе лише в межах позовної давності.

З огляду на те, що за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2010 року, яке набрало законної сили, з відповідачів було солідарно стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 307 939,38 грн. за рахунок реалізації заставного майна (квартири), однак іпотечне майно було реалізовано лише на суму 120 193,33 грн., суди не встановили причини подальшого невиконання цього судового рішення, чи закрито у зв`язку з реалізацією іпотечного майна виконавче провадження, чи втрачена можливість його виконання у подальшому у тому числі з застосуванням процедур роз`яснення цього рішення або заміни способу чи порядку його виконання та чи не пропущена позивачем позовна давність для звернення до суду з позовом про повторне стягнення частини суми заборгованості, яка вже була стягнута іншим судовим рішенням.

Від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив, в якому просила відмовити в позові у зв`язку із пропуском строків позовної давності, вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення з неї заборгованості за договором не відновлювальної кредитної лінії № 48 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

16 лютого 2007 року між ВАТ «Держаний Ощадний банк України» та нею було укладено договір не відновлювальної кредитної лінії № 48.

Відповідно до вищезазначеного кредитного договору їй був наданий кредит в сумі 250 000, 00 грн. з виплатою відсотків за користування кредитом щомісячно у розмірі 20 відсотків річних. Останній термін погашення кредиту до 15 лютого 2010 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором не відновлювальної кредитної лінії № 48 було укладено Іпотечний договір № 011. Предметом іпотеки виступало нерухоме майно квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, 19 лютого 2007 року був укладений договір застави майна № 010 між нею та ОСОБА_6 . В зв`язку з неналежними виконанням умов спірного кредитного договору, 30 червня 2010 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 12 липня 2010 року, стягнуто з неї, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в солідарному порядку заборгованість в сумі 370939,38 грн. за рахунок реалізації заставного майна.

В результаті виконання рішення суду від 30 червня 2010 року було частково погашено заборгованість по кредитному договору в розмірі 12 193,33 грн. Станом на 25 липня 2013 року сума заборгованості становить 187 746,05 грн. Однак, звертає увагу суду, що позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості в сумі 187 746,05 грн. суперечать нормам цивільного законодавства та Конституції України.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 187 746,05 грн., яка залишилась після реалізації іпотечного майна, не надав доказів того, що можливість виконання рішення суду від 30 червня 2010 року втрачена, та не надав доказів про звертався до суду з заявою про роз`яснення чи зміни способу виконання вищезазначеного рішення суду, з метою недопущення порушення гарантованих 61 статтею Конституції України прав громадянина. Крім того, звертає увагу суду на те, що позовна заява від 26.07.2013 року подана до суду з порушенням строків позовної давності.

30 червня 2010 року судом було ухвалено рішення про стягнення з неї, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 в солідарному порядку заборгованість в сумі 370939,38 грн. за рахунок реалізації заставного майна. Тобто, позовна заява до суду була подана до 30 червня 2010 року. Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Враховуючи, що позовні вимоги та суму боргу вона не визнавала, єдиною підставою для переривання строку позовної давності є звернення позивача з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Точної дати звернення позивача з позовом про стягнення в солідарному порядку заборгованості в сумі 370939,38 грн. за рахунок реалізації заставного майна - квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . їй встановити не можливо. Однак, навіть, якщо рахувати від дати винесення рішення, тобто від 30 червня 2010 року, то звертаючись до суду з позовом 30 липня 2013 року, про що свідчить відмітка суду, позивач пропустив строк позовної давності. Згідно зі ст. 253 Кодексу, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. В свою чергу, вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії спрямовані на примусове виконання рішення суду, шляхом погашення заборгованість в сумі 370939,38 грн. за рахунок реалізації заставного майна. Переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника.

08 січня 2020 року від представника позивача, в особі виконуючої обов`язок начальника управління Карташої М.Ю. надійшла відповідь на відзив, згідно якої АТ «Ощадбанк» не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву за наступних підстав.

16 лютого 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 48. Згідно даного кредитного договору ОСОБА_1 був наданий кредит у сумі 250 000, 00 грн. з виплатою відсотків за користування кредитом щомісячно у розмірі 20% річних. В забезпечення повернення кредитних коштів було укладено іпотечний договір майна. Попри взяття на себе зобов`язання позичальник не виконував умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлений кредитним договором термін.

30.06.2010 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено рішення по справі за позовом АТ «Ощадбанк» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок реалізації майна у сумі 307939,38 грн.

02.07.2012 року, 23.11.2012 року, 28.11.2012 року, 09.01.2013 року заставне майно було реалізовано на прилюдних торгах та кошти від реалізації перераховані банку у розмірі 120 193,33 грн. Коштів від заставного майна не достатньо для погашення всієї суми заборгованості.

Представник позивача Глазунова ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 до зали судового засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши доводи сторін та надані сторонами докази, приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається що 16.02.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є «Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір не відновлюваної кредитної лінії № 48, згідно якого останній було надано кредит на суму 250000 грн. зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 20% річних строком до 15.02.2010 року, а відповідач зобов`язалась своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти на умовах, визначених у Кредитному договорі (а.с.4-6, 24-37).

В забезпечення зобов`язань, взятих на себе ОСОБА_1 , 16.02.2007 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 був укладений Іпотечний договір № 011, згідно з яким останні поручились перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань за Кредитним договором 16.02.2007 року та передали позивачу в іпотеку належну їм на праві приватної спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-10).

ОСОБА_1 , в порушення умов укладеного Кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим 30.06.2010 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, яке набрало законної сили 12.07.2010 року, з відповідачів солідарно було стягнуто заборгованість за Кредитним договором в сумі 307 939 грн. 38 коп. за рахунок реалізації заставного майна зазначеної квартири, в результаті чого було частково погашено заборгованість за Кредитним договором у розмірі 120193 грн. 33 коп. (том 1 а.с.11-12,14, 21).

Відповідно до постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу від 14.12.2012 року коштів, що надішли від реалізації майна боржника ОСОБА_1 недостатньо для задоволення вимог стягувача за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на майно та стягнуто 48498,67 грн.

Згідно п.8) ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 3 ст. 23 вищезазначеного закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 ЦПК України, в редакції від 29.11.2012 року, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Таким чином, державний виконавець, встановивши недостатність коштів для погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-1046/10, які надійшли від реалізації майна чи стягувач, отримавши постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу, повинні були в строк до 14.12.2013 року звернутися до суду з заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення суду.

Отже, позивач звертаючись повторно до суду 30 липня 2013 року з аналогічним позовом до боржника та поручителів про стягнення боргу за кредитним договором № 48 від 16.02.2007 року, не вжив всіх необхідних дій для виконання рішення суду за його позовом, ухваленого Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу 30.06.2010 року, чим порушив положення статті 61 Конституції України.

Крім того, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву заявила клопотання про застосування строків позовної давності.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що 30 червня 2010 року судом було ухвалено рішення у спорі між тими ж сторонами про задоволення позову, яким вирішено питання про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З аналізу норм ст. 264 ЦК України можна дійти висновку, що позивач звертаючись до суду з першим позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором з рахунок реалізації майна перервав позовну давність.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Твердження представника позивача, що строки позовної давності не порушені, з підстав того, що початок позовної давності слід вважати з грудня 2012 року тобто з моменту повернення документа стягувану, суд не приймає до уваги за таких підстав.

Статтею 264 ЦК України визначено що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку та позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Вищезазначені обставини є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Примусова реалізація заставного не може розцінюватись судом як добровільне визнання боржником позовних вимог і не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості.

Відтак, звертаючись до суду повторно 30 липня 2013 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 48 від 16.02.2007 року позивачем пропущено позовну давність для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з правової позиції висвітленої ВС в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 332/1820/16-ц, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Суди повинні встановити наявність факту порушення суб`єктивного цивільного права особи, яка звернулась за його захистом, проте таке право не підлягало б захисту у зв`язку із припиненням права на позов у матеріально-правовому розумінні.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Представником позивача не надано доказів на підтвердження втрати можливості виконання у подальшому рішення суду ухваленого 30 червня 2010 року по справі № 2-1046/2010 та доказів звернення з заявою про застосування процедури роз`яснення цього рішення або зміни способу чи порядку його виконання, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в позові по суті, суд мотивує своє рішення неможливістю застосувати до спірних правовідносин подвійне стягнення, оскільки це суперечить принципам законності, справедливості та порушує визначену ст. 61 Конституції України вимогу щодо подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст.. 61 Конституції України, ст.. 254, 264, 267 ЦК України, ст. 3, 4, 76, 81, 263,264, 265 ЦПК України, , Законом України «Про виконавче провадження» суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення складено 06.02.2020 року.

Відомості про сторін :

Позивач:

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», місцезнаходження: проспект Гагаріна, буд. 115, м. Дніпро, ;

Відповідач:

ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Суддя А.В. Ткаченко