ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 638/9782/16-ц

провадження № 22-ц/818/736/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 , як правонаступник ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа : Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шефель Денис Сергійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року, ухвалене в складі судді Семіряд І.В.,

УСТАНОВИВ:

10.06.2016 ОСОБА_1 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання від 23.03.2016, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , за умовами якого ОСОБА_2 передала у власність відповідачів по 1/2 частині кожній належну її на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 (надалі Квартира).

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належала Квартира, в якій вона була зареєстрована та постійно мешкала. У січні 2016 року під час перебування на стаціонарному лікуванні в лікарняному закладі вона познайомилася з відповідачками, які пообіцяли піклуватись про неї, так як вона є літньою самотньою людиною, на що вона надала свою згоду. 26.02.2016 відповідачки, за її згодою, відвезли її до нотаріуса, де вона надала їм довіреність на ведення її справ. 23.03.2016 відповідачі знов відвезли її до нотаріуса, де й був укладений оскаржуваний договір довічного утримання, з умовами якого вона в повній мірі ознайомлена не була, так як не розуміє української мови, має незадовільний зір та стан здоров`я. Вона була згодна за зазначеним договором передати відповідачам у власність належне їй житлове приміщення в разі надання останніми їй відповідного догляду, допомоги у вирішенні побутових питань, зокрема, оплаті комунальних послуг, придбання ліків та їжі тощо. Вказаний договір ОСОБА_2 був підписаний у присутності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і нотаріуса, після чого позивача знову відвезли до лікарні, де вона продовжила лікування. 22.04.2016 ОСОБА_2 була виписана з лікарні, але прибувши додому з`ясувалося, що замок на вхідних дверях змінений, що є перешкодою в користуванні спірним житлом. До Квартири ОСОБА_2 потрапила за допомогою співробітників поліції та встановила, що належне її майно з Квартири вивезено.Після підписання договору довічного утримання відповідачі не виконують його умов, не надають їй будь - якої практичної допомоги, а визначена в договорі сума в 700 гривен їй не потрібна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час нового розгляду справи позивач ОСОБА_2 померла, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 541, копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.10.2017 (актовий запис про смерть № 15139 від 24.10.2017 складений Харківським міським ВДРАЦС ГТУЮ у Х/О ( т. 1 а.с. 232; т. 2, а.с. 4 )).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.10.2018 було замінено померлого позивача ОСОБА_2 її правонаступником - спадкоємцем ОСОБА_1 (т.2 а.с. 35-36).

Рішенням Дзержинського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2019 року у задоволені позову відмовлено (т.2 а.с. 124-133).

Судове рішення мотивоване тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, так як в судовому засіданні позивачем не доведено невиконання або неналежне виконання набувачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 своїх обов`язків за договором довічного утримання від 23.03.2016.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в суді першої інстанції він підтримав позовні вимоги померлої ОСОБА_2 та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві та в наданих ним письмових запереченнях на відзив відповідачів. Але, прийнявши до уваги недостатньо досліджені покази свідка ОСОБА_6 , суд прийняв не обґрунтоване рішення та відмовив у задоволені позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. Зазначає, що на момент подання вказаного позову жодної заборгованості за зобов`язаннями відповідачів щодо позивача, фактів невиконання або неналежного виконання ними своїх зобов`язань не існувало. Підставами для позову є тільки ті обставини, що викладені в позові, проте позивачка та її правонаступник заяв про зміну підстав позову не подавали.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 23.03.2016 між ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Х/О Шефель Д.С. та зареєстрований у реєстрі за № 358 (надалі Договір).

Згідно з умовами зазначеного Договору ОСОБА_2 була передана у власність відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_4 по 1/2 частині кожній належна її на праві приватної власності Квартира, у якій вона була зареєстрована та мешкала. Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 зобов`язались забезпечувати ОСОБА_2 утриманням довічно на умовах цього Договору (п. 1 Договору ).

За умовами Договору ОСОБА_5 і ОСОБА_4 зобов`язалися довічно утримувати ОСОБА_2 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які ОСОБА_2 самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами тощо. Сторони домовились, що утримання оцінюється сторонами за спільною згодою в розмірі 700 гривень на місяць, які будуть щомісяця надаватися ОСОБА_2 шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім вищезазначеної суми, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 зобов`язалися щомісячно сплачувати комунальні послуги за Квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись ОСОБА_2 шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. У випадку зміни тарифів на вищезазначені послуги ОСОБА_2 зобов`язалася письмово повідомити про це ОСОБА_5 і ОСОБА_4 протягом 5 днів з дня отримання нею квитанцій з новими тарифами. У випадку несвоєчасного повідомлення ОСОБА_2 про зміну тарифів, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 не несуть відповідальності за виникнення заборгованості за відповідний місяць по сплаті комунальних послуг. Сторони домовилися, що у випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення ОСОБА_2 іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, остання самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим Договором, згідно обумовлених сум. ОСОБА_5 і ОСОБА_4 зобов`язалися здійснити поховання ОСОБА_2 після її смерті або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання останньої самостійно через поважні причини (п. 7 Договору).

Сторони Договору домовилися, що грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладення Договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою додому за адресою: АДРЕСА_2 , або на рахунок банківської установи, або готівкою на руки під розписку. У випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання ОСОБА_2 зобов`язана вчасно (за п`ятнадцять днів до сплати наступного платежу ) в письмовій формі повідомити про це одного з набувачів за адресою: АДРЕСА_3 , або за адресою: АДРЕСА_4 . Сума грошового щомісячного утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору (п. 8 Договору).

Одноразове грошове утримання визначене Сторонами за спільною згодою у розмірі 20000 гривень, яке ОСОБА_2 отримала повністю від ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в рівних частках від кожної перед підписанням Договору. Одноразове грошове утримання не підлягає перегляду та не індексується, надається ОСОБА_2 для забезпечення себе всім необхідним для повноцінного життя (п. 9 Договору).

При надходженні грошового переказу на поштове відділення за місцем проживання ОСОБА_2 відповідно до п.7, п. 8 цього Договору, зобов`язання ОСОБА_5 і ОСОБА_4 за Договором за відповідний місяць вважаються виконаними в повному обсязі (п. 11 Договору).

ОСОБА_5 і ОСОБА_4 гарантують, що ОСОБА_2 залишає за собою довічне право на проживання у Квартирі. ОСОБА_2 не має права вселяти та реєструвати в Квартиру інших осіб (п. 12 Договору).

Істотними умовами Договору вважатимуться вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання ОСОБА_2 у вказаній Квартирі. Разом з правом проживання в Квартирі, ОСОБА_2 приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання в належному стані та несе повну відповідальність за шкоду спричинену її діями третім особам в процесі використання Квартири для свого проживання (п. 14 Договору).

Цей Договір може бути розірваний за згодою Сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однією зі Сторін - у судовому порядку (п. 15 Договору).

Сторони підтверджують, що Договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. ОСОБА_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 не визнані недієздатними чи обмежено недієздатними, не страждають на психічний розлад, не вживають наркотичні засоби, токсичні речовини тощо, не стоять на обліку психоневрологічних та наркологічних закладах тощо, укладення Договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі, відповідають реальній домовленості сторін, текст цього договору прочитано і схвалено ними до його посвідчення, договір не приховує іншого правочину і спрямований на настання наслідків які обумовлені у ньому (п. 28 Договору). Сторони підтверджують, що вони однаково розуміють значення, умови правочину та правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі. Встановлення дійсних намірів кожної із сторін правочину було здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони (п. 31 Договору).

Текст Договору до підписання прочитаний сторонами вголос, кожною окремо. Після прочитання договору сторони підтвердили нотаріусу, що його зміст повністю відповідає їх дійсним намірам (п. 33 Договору).

При цьому, у вступній частині вказаного Договору зазначено, що Сторони уклали цей Договір діючи добровільно та перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного Договору, без будь - якого примусу і погроз, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину).

Договір містить власноручно виконані підписи сторін Договору, а саме відчужувача ОСОБА_2 та набувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також підпис та печатку нотаріуса, яким було посвідчений Договір (т. 1 а.с. 8-9).

Обставини підписання зазначеного Договору довічного утримання (догляду) сторонами Договору визнані сторонами по справі, якими було зазначено, що саме вони вчинили відповідні підписи під текстом Договору, а тому відповідно до приписів ч.1 ст. 82 ЦПК України, зазначені обставини доказуванню не підлягають.

За змістом частини першої ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України та приписами ст. 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становить умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного стану. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторон має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Розірвання у судовому порядку договору довічного утримання у випадку невиконання його істотних умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін та правові наслідки його розірвання передбачені також пунктом 15 оскаржуваного Договору довічного утримання ( догляду ) від 23.03.2016.

Відповідно до пункту 14 Договору його істотними умовами є: довічне право на проживання ОСОБА_2 у Квартирі АДРЕСА_5 ; вчасна проплата щомісячних платежів, що складається з щомісячного платежу у розмірі 700 грн, а також щомісячна оплата відповідачами комунальних послуг, до яких належать послуги по утримання будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (у обсязі: гаряча вода - до 4 куб. м, холодна вода - до 4 куб. м) та електроенергія у обсязі до 100 кВт год, абонентська плата за телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв`язку), послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплати омофону (п. 7 Договору).

Таким чином, істотними умовами Договору довічного утримання (догляду) від 23.03.2016 сторони визначили :

- довічне право проживання відчужувача ОСОБА_2 у Квартирі;

- вчасну сплату ОСОБА_5 та ОСОБА_4 місячного грошового утримання ОСОБА_2 у чітко визначеному розмірі щомісячного платежу - 700 грн;

- оплату відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 комунальних послуг зазначеного в Договорі житлового приміщення у визначених ними межах.

Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги щодо розірвання Договору представник позивача зазначав, що одноразової допомоги у розмірі 20000 грн. ОСОБА_2 від відповідачів не отримувала, з умовами Договору вона не згодна, оскільки саме на неї покладено обов`язок забезпечувати себе харчами, лікарськими засобами тощо. Посилається про незгоду з умовами пунктів 10, 11, викладеними в Договорі. Зазначає, що при укладанні Договору внутрішнє спонукання ОСОБА_2 були такі, що вона бажала отримати практичну допомогу, а не матеріальну у розмірі 700 грн. Вважала, що Договір був укладений два місяці тому, у зв`язку з чим жодних витрат набувачі не понесли, але розірвати Договір в добровільному порядку відповідачі відмовляються. Також позивачем зазначено, що після закінчення стаціонарного курсу лікування, прибувши додому вона з`ясувала, що замок на вхідних дверях змінено, що є перешкодою в користуванні її житлом, а тому в Квартиру вона зайшла за допомогою співробітників поліції.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 541, копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.10.2017 (актовий запис про смерть № 15139 від 24.10.2017, складений Харківським міським ВДРАЦС ГТУЮ у Х/О).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.10.2018 було замінено померлого позивача ОСОБА_2 її правонаступником - спадкоємцем ОСОБА_1 , оскільки позов про розірвання Договору був поданий за життя відчужувача.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, припинення правовідношення.

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з предметом й підставою позову.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України)

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.ч. 1-3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Суд не вправі самостійно змінювати фактичну підставу (обставини) позову, оскільки відповідно до положень цивільного процесуального законодавства це є виключним правом позивача. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні ОСОБА_2 наголошувала на тому, що вона надала згоду відповідачам на укладення оскаржуваного Договору, так як вони пропонували щодо неї піклування. Договір їй було зачитано, вона власноручно підписала зазначений Договір. В разі виконання відповідачами своїх обіцянок у неї претензій до них не було б.

Після підписання договору довічного утримання відповідачі не виконують його умов, не надають її будь - якої практичної допомоги, так як оговорена в договорі сума в 700 гривень їй не потрібна. Тому позивач і була вимушена звернутися до суду з дійсним позовом.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2 з підстав, на які вона посилалася в позовній заяві, суд першої інстанції вірно виходив з того, що остання обґрунтовує їх не невиконанням або неналежним виконанням відповідачами своїх обов`язків за Договором, а тим, що вона незадоволена умовами укладеного Договору, зокрема, її не влаштовує розмір щомісячного грошового утримання у 700 гривень, який для неї замалий, оскільки вона потребує інших видів матеріального забезпечення та догляду, які не зазначені в оскаржуваного договорі довічного утримання.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Визнання договору недійсним та розірвання договору не тотожні поняття як за правовими підставами, так і за наслідками. Нормами ст. 215 ЦК України встановлені підстави визнання правочину недійсним та види недійсних правочинів. А нормами ст. 216 ЦК України встановлені наслідки визнання правочину недійсним. Нормами глави 57 ЦК України не встановлені особливі правила визнання недійсним договору довічного утримання (догляду). Тобто цей договір може бути визнаний недійсним з урахуванням положень ст. ст. 215, 216 ЦК України.

При цьому надаючи оцінку обґрунтуванню позовних вимог колегія суддів враховує, що предметом позову є саме розірвання договору довічного утримання, а не визнання його недійсним, що відповідає обґрунтуванню, зазначеному в позовній заяві ОСОБА_2 з приводу відсутності волевиявлення у позивача на укладання договору в редакції, в якій останній був укладений.

Наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей, що ОСОБА_2 за життя предмет позову змінювала. З позовом про визнання правочину недійсним позивачка не зверталась. У зв`язку з чим обставини щодо незгоди з умовами Договору, відсутність волевиявлення не входять до предмету доказування по справі за позовом про розірвання договору.

З приводу обґрунтувань позовної заяви щодо неналежного виконання умов Договору, які були визначені за життя ОСОБА_2 , а саме: відсутність догляду та незгода з розміром матеріального утримання, колегія суддів зазначає наступне.

В пункті 10 договору довічного утримання від 23 березня 2016 року сторони погодили, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання у розмірі 700 грн є достатнім для підтримання повноцінного та життєвого рівня ОСОБА_2 та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов Договору. Згідно з умовами Договору на відповідачів не було покладено обов`язок щодо здійснення дій по утриманню позивача, надання останній допомоги, а лише передбачено вчасна оплата щомісячних платежів і довічне право на проживання ОСОБА_8 у Квартирі.

З урахуванням зазначеного, позивачем не доведено порушення відповідачами істотних умов Договору з урахуванням обґрунтування, які були предметом розгляду в суді першої інстанції та на які посилалась позивач в обґрунтування своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховані доводи, зазначені у запереченнях на відзив та доповнення до нього від 03.12.2018, висновків суду не спростовують, оскільки під час ухвалення рішення суд у межах позовних умов дав належну оцінку змісту Договору та доказам на його виконання.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. Тому колегія суддів не вбачає підстав для змінити чи скасування судового рішення з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Оскільки суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення в межах доводів позовної заяви ОСОБА_2 , а доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді А.В.Котелевець

Н.П. Пилипчук