Справа № 346/2287/20
Провадження № 2/346/1238/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого- судді П`ятковського В.І.

секретаря Урбанович І.Д,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньовербізької сільської ради, об`єднаної територіальної громади Коломийського району, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння в АДРЕСА_1 відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був його дідо, ОСОБА_2 . Крім нього на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживала дружина, ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на частину житлового будинку та господарських споруд, яку прийняла дружина померлого, ставши власником будинковолодіння в цілому.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і ОСОБА_3 , залишивши заповіт, посвідчений 27 жовтня 2009 року секретарем Великоключівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 88, яким усе своє майно заповіла йому, позивачу у справі.

Вказує, що прийняв спадщину після смерті бабусі, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно.

Просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності представника, щодо задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був дід позивача, ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради ОТГ № 214 від 10 березня 2020 року (а.с.13).

Із виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ за № 66202 від 05 березня 2020 року вбачається, що право власності на вищевказане майно не зареєстровано (а.с.30).

Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані : ОСОБА_2 , голова колгоспного двору та ОСОБА_3 , дружина, що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради ОТГ № 214 від 10 березня 2020 року (а.с. 13).

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору з дружиною, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/2 частині. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку.

06 жовтня 1997 року ОСОБА_4 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 041436, яким передано у власність земельну ділянку площею 0, 8500 га на території Великоключівської сільської ради для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що 27 листопада 2001 року складено відповідний актовий запис № 44 (а.с.5).

На день його смерті у спірному будинковолодінні була зареєстрована та проживала дружина померлого, ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради ОТГ № 214 від 10 березня 2020 року (а.с. 13), яка і прийняла спадщину, що відкрилася на 1/2 частину спірного будинковолодіння, оскільки постійно проживала із померлим на час відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , бабуся позивача також померла, про що того ж дня складено відповідний актовий запис за № 13 (а.с.4).

Померла залишила заповіт, посвідчений 27 жовтня 2009 року секретарем Великоключівської сільської ради Коломийського району, зареєстрований в реєстрі за № 88, яким усе своє майно заповіла позивачу (а.с.9).

З метою оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі, однак оформити спадкові права не взмозі у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на нерухоме майно (а.с.12).

Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок в АДРЕСА_1 , від 05 квітня 2020 року загальна площа його складає 46, 4 кв.м., житлова - 17, 7 кв.м.

Згідно звіту про оцінку майна від 27 травня 2020 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 79 801, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Виходячи з того, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, він не взмозі оформити власність через те, що право власності не зареєстровано за спадкодавцем, а відповідач, як орган місцевого самоврядування, не заперечує проти заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_5 право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 200 ч. 3, 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання якого : АДРЕСА_2 - право власності на житловий будинок, позначений в технічному паспорті під літерою А, загальною площею 46, 4 кв.м. житловою - 17, 7 кв.м. та господарські будівлі і споруди : сарай, позначений літерою Б, стодолу позначену літерою В, сарай позначений літерою Г, вбиральню позначену літерою Д, криницю № 1, огорожу № 2, 3, 4, 5, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13 серпня 2020 року.

Суддя П`ятковський В. І.