Ухвала

06 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 320/6187/18

провадження № 61-10471ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачів КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області на його користь матеріальні збитки в розмірі 23573,93 грн., моральну шкоду в сумі 10000,00грн., витрати за проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 1200,00грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00грн., а також сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 23573,93грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00грн.

Стягнуто з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7904,80грн., з яких: витрати за проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 1200,00грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00грн., а також сплачений позивачем судовий збір у сумі 704,80грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 травня 2020 року апеляційну скаргу Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області залишено без задоволення, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2019 року залишено без змін.

У липні 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області подано касаційну скаргу, в якій заявник просить суд скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 травня 2020 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.

Ціна позову у справі становить 34 773,93 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягаю касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176 пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко