Єдиний унікальний номер справи 753/5955/17
Провадження №22-ц/824/6002/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Свій позов мотивував наступним:

З 19.09.1998 року по 07.03.2014 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу сторони придбали нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м; земельну ділянку площею 0,047 га, у садовому товаристві «Енергобудівельник», яка розташована на території Української міської ради, Обухівського району Київської області; земельну ділянку площею 0,048 га, у садовому товаристві «Енергобудівельник», яка розташована на території Української міської ради, Обухівського району Київської області; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,1 кв.м. Оскільки таке нерухоме майно було придбано у шлюбі просив його поділити наступним чином:

- визнати заОСОБА_2 право приватної власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м., а також право приватної власності на земельну ділянку площею 0,047 га, у садовому товаристві «Енергобудівельник», яка розташована на території Української міської ради, Обухівського району Київської області;

- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,1 кв.м. та право приватної власності на земельну ділянку площею 0,048 га, у садовому товаристві «Енергобудівельник», яка розташована на території Української міської ради, Обухівського району Київської області.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року позов задоволений. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач подала апеляційну скаргу, вважає, що ухвалене рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не обґрунтовані та такі, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону. Посилається на те, що судом не звернуто уваги подані відповідачем на докази, які містяться в матеріалах справи, про те, що двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 була придбана за власні кошти відповідача, які вона отримала 13.12.2009 року від продажу спадкової квартири в місті Харкові, тобто така квартира є приватною власністю апелянта та розподілу не підлягає. Крім того судом безпідставно не були застосовні строки позовної давності, які обґрунтовано просив застосувати відповідач в ході розгляду справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частки подружжя у разі поділу спільного сумісного майна є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Право на поділ між співвласниками спільного сумісного майна та рівність їх часток (якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом) передбачене й положеннями ст. 372 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції цілком обґрунтовано керувався положеннями закону, відповідно до яких дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, виходив з рівності часток спільної сумісної власності подружжя, набутого майна за час перебування у шлюбі та належного їм на праві спільної власності. Заважаючи на те, що спірне майно, було придбане сторонами під час шлюбу, суд прийшов до висновку про наявність підстав для розподілу такого майна між обома сторонами у запропонованому позивачем порядку розподілу.

Заперечуючи проти законності рішення суду, свою позицію апелянт обґрунтовував двома обставинами:

1. квартира АДРЕСА_1 , була придбана за рахунок її особистих коштів отриманих від продажу квартири в місті Харкові;

2. позивачем було пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя.

З такою позицією колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.

Приписами ст.12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

В своїй апеляційній скарзі сама апелянт посилається на те, що обов`язок доведення факту придбання майна у шлюбі за особисті кошти покладається на того з подружжя, який вважає, що майно придбано ним за кошти, які не були об`єктом права спільної сумісної власності. За таких умов саме відповідачем мало б бути доведено факт придбання квартири АДРЕСА_1 саме за кошти від продажу її квартири в місті Харкові. В той же час належних доказів на підтвердження цього ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду представлено не було. Позивач підтвердив факт продажу квартири в місті Харкові, тим не менш заперечував направлення отриманих від продажу цієї квартири коштів на придбання квартири АДРЕСА_1 . Таким чином відповідач мала б надати докази того, що кошти, отримані нею більше ніж за сім місяців до придбання квартири в місті Києві, були використані саме на придбання нової квартири АДРЕСА_1 . В той же час таких доказів представлено не було, а позиція апелянта ґрунтується на недоведених твердженнях, відтак не може бути прийнята судом.

Не можуть вважатись такими доказами і посилання апелянта на існування на час придбання квартири АДРЕСА_1 кредитних зобов`язань за придбання квартири АДРЕСА_2 , оскільки існування таких зобов`язань жодним чином не обумовлює можливу відсутність інших активів у сім`ї, і в будь якому разі не є беззаперечним доказом використання отриманих відповідачем коштів на придбання спірного майна. При цьому рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стосовно пропуску строку позовної давності звернення до суду.

Відповідно до положень ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Таким чином позовна давність обчислюється не з часу розірвання шлюбу, а від дня коли один із співвласників дізнався, або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як стверджує сама апелянт, тривалий час після розірвання шлюбу жодних суперечностей між сторонами стосовно спільного майна не існувало. Фактично першою згадкою про існування суперечностей між сторонами стосовно їх спільного майна, набутого за час шлюбу, є направлена позивачем на адресу відповідача телеграми, на яку посилався й суд першої інстанції. Інших доказів існування суперечки між сторонами з приводу їх набутого майна до зазначеного часу до матеріалів справи представлено не було. За таких умов у суду відсутні підстави вважати, що порушення прав позивача виникли більше ніж за три роки до дати звернення до суду, що в свою чергу обумовлює відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з цього приводу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку по суті позовних вимог.Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, крім того вони зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права і необґрунтованої незгоди з висновками суду першої інстанції. За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в даному випадку відсутні, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько