ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 761/5524/14

провадження № 61-15739 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року у складі судді Сіромашенко Н. В., постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року у складі колегії суддів Мазурик О. Ф., Кулікової С. В., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося в суд з позовом до відповідачів та з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору у розмірі 327 431,51 доларів США та 519 522,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка складається з 182 940,44 доларів США заборгованості за кредитом, 144 491,07 доларів США заборгованості по сплаті процентів, 447 527,58 грн пені за прострочення сплати кредиту, 71 995,23 грн штрафу за порушення умов додаткової угоди, яку банк просить солідарно стягнути з неї та поручителів у судовому порядку.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 у грудні 2014 року звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, мотивуючи свої вимоги тим, що після підписання договору вона дізналася про те, що у банку не було законних підстав для укладання договору кредиту в іноземній валюті у зв`язку з відсутністю індивідуальної та генеральної ліцензії Національного банку України (далі - НБУ) на здійснення кредитування в іноземній валюті.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

01 квітня 2016 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором від 20 грудня 2007 року № 820/П/99/2007-840 в сумі 327 431,51 доларів США та 519 522,81 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 185 483,81 доларів США відповідно до кредитного договору, однак позичальник неналежним чином виконала обов`язок з повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителів.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № 820/П/99/2007-840 у сумі 327 431,51 доларів США та 519 522,81 грн змінено.

Стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № 820/П/99/2007-840 у сумі 327 431,51 доларів США та 519 522,81 грн.

Стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № 820/П/99/2007-840 у сумі 327 431,51 доларів США та 519 522,81 грн.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що нормами законодавства чи умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення суми заборгованості з боржника та обох поручителів одночасно. Послався на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 24 червня 2015 року при розгляді справи № 6-255цс15.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі, зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2020 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанційв частині стягнення заборгованості з нього як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, направити справу у цій частині на новий розгляд в суд першої інстанції.

Зазначає, що не був повідомлений належним чином про розгляд справи в суді першої інстанції.

Стверджує, що апеляційний суд також розглянув справу без його участі, чим позбавив поручителя права на захист.

Зазначає, що не укладав договору поруки, за цим фактом Шевченківським РУГУ МВС України 09 грудня 2017 року відкрите кримінальне провадження, у якому відповідач визнаний потерпілим.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині позовних вимог банку до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у касаційному порядку не оскаржуються, тому Верховним Судом не переглядаються.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до яких воно має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до абзаців першого, другого, четвертого, п`ятого частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції на час розгляду справи у суді першої інстанції судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно з довідкою відділу адресно-довідкового підрозділу Головного управління державної міграційної служби України у місті Києві від 13 березня 2014 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 15 березня 2012 року.

За даною адресою ОСОБА_2 була надіслана повістка, якою його було повідомлено про судове засідання у справі 26 травня 2014 року. Указана повістка була отримана його дружиною.

Надіслана телеграмою від 19 вересня 2014 року повістка ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не вручена з причини непроживання його за вказаною адресою, повідомлення про що надійшло до суду від начальника відділення зв'язку 24 вересня 2014 року.

Інші повістки, надіслані на дану адресу, поверталися за закінченням встановленого строку зберігання.

Щодо повідомлення ОСОБА_2 про засідання, яке відбулося 01 квітня 2016 року, то у матеріалах справи відсутні відомості про вручення йому відповідної повістки та причини такого невручення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зазначила, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16)».

У зв`язку з вищенаведеним колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України у редакції на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_2 не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду під час розгляду справи у суді першої інстанції і він обґрунтовує цим свою апеляційну скаргу (том ІІ, а. с. 86-88), що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Доводи касаційної скарги щодо розгляду справи апеляційним судом без участі ОСОБА_2 чи його представника колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 був належно повідомлений про час та місце судового засідання, однак від нього надійшло клопотання про перенесення справи у зв`язку з хворобою представника.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України у редакції на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Оскільки ОСОБА_2 не додав до клопотання документів на підтвердження хвороби представника, апеляційний суд обґрунтовано визнав причини неявки відповідача в судове засідання неповажними та правомірно розглянув справу без його участі.

Ураховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду у частині солідарного стягнення на користь ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № 820/П/99/2007-840 у сумі 327 431,51 доларів США та 519 522,81 грн з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року у частині солідарного стягнення на користь ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 а заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № 820/П/99/2007-840 у сумі 327 431,51 доларів США та 519 522,81 грн скасувати, направити справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Поновити виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року у не скасованій частині.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

І. О. Дундар

М. М. Русинчук