Справа № 130/789/19
Провадження № 22-ц/801/49/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 рокуСправа № 130/789/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.

при секретарі Богацькій О.М.

учасники справи :

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби, Барського районного відділення обласного бюро судово медичних експертиз, Вінницького обласного бюро судово медичних експертиз

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду від 28.10.2019 року, ухваленого о 09 год. 54 хв. в приміщенні того ж суду під головуванням судді Порощука П.П., повний текст якого виготовлено 04.11.2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Барського районного відділення обласного бюро судово медичних експертиз, Вінницького обласного бюро судово медичних експертиз про відшкодування моральної шкоди,-

В с т а н о в и в :

16.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Барського районного відділення обласного бюро судово медичних експертиз, Вінницького обласного бюро судово медичних експертиз про відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що внаслідок сфальсифікованого висновку експерта Барського районного відділення обласного бюро судово - медичних експертиз та неправдивих показів потерпілих, на підставі яких позивача притягнули до кримінальної відповідальності. Просив визнати, що зазначений висновок експерта не відповідає карті швидкої допомоги; визнати, що свідки по кримінальному провадженню зазначили про відсутність тілесних ушкоджень на обличчях потерпілих; визнати, що в карті швидкої допомоги зазначено про відсутність будь-яких ушкоджень на обличчях потерпілих; визнати, що карта швидкої допомоги зроблена через одну годину після конфлікту сторін потерпілих та обвинуваченого; визнати, що постановою апеляційного суду Вінницької області від 14.02.2019 року по справі 130/2923/18 скасована ухвала судді Шепеля К.А. від 17.12.2018 року про відкриття провадження та заявник таким чином оскаржує вирок цього суду від 04.10.2017 року. На підставі викладеного, просив стягнути з держави України на його користь 200000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 28.10.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Зазначає, що суд допустив неповне з`ясування обставин ,що мають значення для справи, та невідповідність висновків обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, учасників процесу , перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про судову експертизу», судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до положень пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того, хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

До правовідносин щодо завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття підлягають застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1174 ЦК України.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, у справі позивач належними і допустимими доказами повинен довести факт неправомірності дій, в даному випадку фальсифікації висновку судово медичної експертизи, та спричинення йому моральної шкоди внаслідок вчинення таких дій.

Частинами 1,2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі постанови слідчого ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченко А.М. від 29.02.2019 року судово-медичним експертом Юр`євим О.С. з 29.02.2016 року по 16.03.2016 року проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_2 .

Згідно копії вироку суду від 04.10.2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України і обрано йому міру покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.96). Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 22.10.2018 року постанова слідчого СВ Барського ВП Жмеринського ВП ГУПП України у Вінницькій області від 24.09.2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДС за №0000020 від 21.03.2017 року скасована, а матеріали зазначеного провадження направлено для здійснення досудового розслідування (а.с.99). Згідно ухвали Барського районного суду Вінницької області від 13.02.2019 року постанова слідчого СВ Барського ВП Жмеринського ВП ГУ НП у Вінницькій області від 21.12.2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №00000020 від 21.03.2017 скасована, матеріали зазначеного провадження направлено для здійснення досудового розслідування (а.с.100-101).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними та допустимим доказами не довів наявність факту спричинення йому моральної шкоди та не надав обґрунтованого розрахунку суми такої шкоди, не довів наявність незаконних рішень, дії чи бездіяльності, процесуальних дій, що обмежують чи порушують його права та свободи, з боку відповідачів, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою.

Суд вірно встановив обставини по справі, належним чином перевірив їх доказами ,які оцінив в порядку ст.89 ЦПК України ,правильно встановив спірні правовідносини та правові норми ,що їх регулюють та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи є необґрунтованими, оскільки звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 фактично дії експерта Вінницького обласного бюро судово медичних експертиз не оскаржував, доказів незаконності (фальсифікації) висновку експерту та притягнення останнього до відповідальності не надав.

Окрім того, позивач не надав будь-яких доказів завдання йому моральної шкоди зазначеними діями відповідачів та не надав обґрунтованого розрахунку заявленої ним суми моральної шкоди у розмірі 200000 грн.

Оскільки, обставини на які скаржник посилається в апеляційній скарзі належними та, допустимими та достатніми доказами не підтвердженні, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду від 28.10.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Оніщук В.В.

Рибчинський В.П.