ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/175/20 Номер провадження 22-ц/814/1867/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 червня 2020 року, ухвалене суддею Іващенком Ю.А., повний текст рішення складено - 15 червня 2020 року

у справі за позовом обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування будинку, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2020 року позивач обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі - ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування будинку.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . У даному будинку діє внутрішньобудинкова система централізованого опалення, так як при проектуванні багатоквартирного будинку закладався засіб теплопостачання централізоване теплопостачання. Згідно з вимогами будівельних норм щодо питань влаштування системи опалення всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув`язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку. ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення до вказаного багатоквартирного будинку, в якому мешкає відповідач. Відповідачу присвоєно особовий номер споживача послуг з централізованого опалення 1099103. У квартирі відповідача встановлено індивідуальну (автономну) систему теплопостачання. Представниками ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», як теплопостачальною організацією, та ВАТ «Лубнижитлобуд» проведено обстеження місць загального користування даного будинку в АДРЕСА_2 , в якому знаходиться квартира відповідача. За наслідками обстеження складено акт від 23.05.2012 року, в якому зазначені кількість під`їздів у будинку, відсутність опалювальних приладів в під`їзді, де розташована квартира відповідача, технічна характеристика, довжина і діаметр розподільчих трубопроводів у підвалі. На підставі акту обстеження 21.11.2012 року виконано розрахунки кількості теплової енергії на опалення місць загального користування відносно квартири відповідача, згідно яких, починаючи з грудня 2012 року, проводиться нарахування плати за опалення місць загального користування. Плата нарахована тільки за опалювальний період відповідно до чинних тарифів на теплову енергію. Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте, відповідачеві такі послуги надаються, а відповідач їх приймає, від них не відмовляється і тому зобов`язана проводити їх оплату. У зв`язку з не оплатою опалення місць загального користування будинку по кожному місяцю опалювальних періодів з жовтня 2016 року по квітень 2019 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 1757,20 грн. На вимоги позивача проводити оплату спожитої теплової енергії відповідач не реагує, заборгованість не погашає. 23.10.2019 р. позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача боргу за опалення місць загального користування. На підставі даної заяви судом було видано судовий наказ, який у подальшому було скасовано ухвалою суду від 15.11.2019 року.На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за опалення місць загального користування у будинку за період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року у розмірі 1757,20 грн.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2020 року за клопотанням представника позивача позовні вимоги в частині стягнення боргу за опалення місць загального користування будинку за період з січня 2019 року по квітень 2019 року у розмірі 429,12 грн. - залишено без розгляду.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 червня 2020 року позов обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування будинку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» заборгованість за опалення місць загального користування будинку за період з жовтня 2016 року по грудень 2018 року у розмірі 1328,08 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» 2102 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . У період з жовтня 2016 року по грудень 2018 року споживач ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , оплату послуг з централізованого опалення місць загального користування багатоквартирного будинку не проводила, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за даний період у розмірі 1328,08 грн., що підтверджується письмовим розрахунком позивача. Отримуючи комунальні послуги, відповідач зобов`язаний вносити за них плату, яка відповідно до п.п.18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. № 630, здійснюється щомісяця, не пізніше 20-го числа, що настає за розрахунковим відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем надаються такі послуги, а відповідач їх приймає, що є підставою для виникнення між сторонами цивільних прав і обов`язків. Таким чином, судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від плати за опалення МЗК на підставі п. 12 вищезазначених Правил.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 ще при будівництві будинку не була підключена до внутрішньо будинкових мереж центрального опалення, що підтверджується контрактом на покупку квартири від 17.08.2004 року. Тому вважає, що приписи п.п.3.4 Технічних умов не можуть бути застосовані, оскільки у всіх квартирах під`їзду було заплановано індивідуальне газове опалення. Підвал під квартирою - індивідуальний, автономний, обладнаний окремим лазом із лоджії квартири і через нього ніякі мережі теплопостачання не проходять. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте, договір між нею та ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» не укладався. Балансоутримувач будинку ніяких заходів щодо утеплення місць загального користування, зокрема, підвалу не проводив і доказів їх проведення суду не надав. Крім того, зазначає, що надані позивачем розрахунки є недійсними, оскільки здійснені на підставі недіючих СНиП, що є неналежним доказом. Також вважає, що надані позивачем розрахунки, акти обстеження, довідки датовані 2012 роком, а період заборгованості складає жовтень 2016 року - грудень 2018 року, тобто докази є неналежними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6).

У багатоквартирному будинку за вказаною адресою діє система централізованого опалення (а.с. 7).

У квартирі відповідача встановлено індивідуальну (автономну) систему теплопостачання.

У багатоквартирному будинку встановлено загальнобудинковий вузол обліку теплової енергії та відсутній окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування.

За приписами п.п. 3, 4 Техумов виконано розрахунки кількості теплової енергії яка витрачається на опалення сходової клітини та розподільчими трубопроводами приміщень загального користування (підвал або горище) при відключенні окремих квартир від системи опалення.

Згідно акту обстеження місць загального користування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 23.05.2012 року за підписами контролера ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та начальника «Лубнижитлобуд» встановлено у під`їзді будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, відсутність опалювальних приладів, технічна характеристика, довжина і діаметр розподільчих трубопроводів у підвалі (а.с. 8).

На підставі вказаного акту обстеження 21.11.2012 року виконано розрахунок кількості теплової енергії на опалення місць загального користування відносно квартири відповідача, згідно якого, починаючи з грудня 2012 року, проводиться нарахування плати за опалення місць загального користування (а.с. 9).

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води", затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 № 630.

Відповідно до п. 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.

Методика встановлює порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (п. 1.2 Методики).

З урахуванням заявлених позовних вимог судом встановлено, що у період з жовтня 2016 року по грудень 2018 року споживач ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , оплату послуг з централізованого опалення місць загального користування багатоквартирного будинку не проводила, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за даний період у розмірі 1328,08 грн., що підтверджується письмовим розрахунком позивача (а.с. 21,22).

З приводу наявної заборгованості позивач 25.09.2019 року звертався до відповідача із вимогою про погашення суми боргу (а.с. 15).

Розрахунок заборгованості позивачем проведено згідно з вимогами чинного законодавства, з урахуванням встановлених розпорядженнями міського голови періодів опалювального сезону, рішень Полтавської обласної ради про тарифи на послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, а також постанов Національної комісії регулювання електроенергетики України про встановлення тарифів на теплову енергію.

Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем надаються такі послуги, а відповідач їх приймає, що є підставою для виникнення між сторонами цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Цей обов`язок кореспондується споживачу теплової енергії також вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного суду України від 02 травня 2018 року по справі №539/1983/17.

Отже, обов`язок відповідача оплачувати послуги з теплопостачання зберігається навіть за відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг.

23.10.2019 р. позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача боргу за опалення місць загального користування. На підставі даної заяви судом було видано судовий наказ, який у подальшому було скасовано ухвалою суду від 15.11.2019 року (а.с. 20).

Крім того, суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що, оскільки власником або балансоутримувачем будинку заходів з утеплення МЗК у будинку за адресою АДРЕСА_2 , не вживалося, то відповідач і не повинна оплачувати за опалення МЗК, виходячи з наступного.

Відповідно до довідки ОСББ «Ювілейний 18-А» від 24.01.2018 року у будинку АДРЕСА_2 діє внутрішньобудинкова система централізованого опалення, оскільки при проектуванні багатоквартирного будинку закладався засіб теплопостачання - централізоване теплопостачання.

Згідно з вимогами будівельних норм щодо питань влаштування системи опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув`язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку.

У будинку систематично проводяться роботи щодо підготовки до експлуатації в опалювальний період, в тому числі заходи з утеплення та ущільнення місць загального користування.

На протязі опалювальних сезонів 2015-2018 років ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» забезпечило постачання теплової енергії для опалення будинку АДРЕСА_2 .

Так, відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 №630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Таким чином, враховуючи викладене, по справі не встановлено підстав для звільнення відповідача від плати за опалення МЗК на підставі п. 12 вищезазначених правил.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

По справі вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2 Методики).

Відповідно до пункту 12 вказаних Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Методики встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку, лише у разі якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики.

З наведеного вбачається, що для споживачів послуг з централізованого опалення квартири кількість спожитої теплової енергії для її оплати, визначається згідно з пунктом 12 Правил; а для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначається згідно з пунктами 2.1.-2.2. Методики.

Як встановлено судом першої інстанції, квартира АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 , знаходиться у багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 . У будинку діє внутрішньо будинкова система централізованого опалення, так як при проектуванні багатоквартирного будинку закладався засіб теплопостачання - централізоване теплопостачання. Згідно з вимогами будівельних норм щодо питань влаштування системи опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув`язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку ( а.с. 7).

Згідно акту обстеження місць загального користування житлового будинку АДРЕСА_2 , це будинок - 5-ти поверховий, 2 під`їзди, І під`їзд - квартири НОМЕР_2 під`їзді регістр із сталевих труб Дн 76-6 рядів L=0,7 м. Підводки до приладів опалення виконано сталевими відкрито прокладеними трубами. Вертикальна підводка виконана трубами Дн 22мм довжиною 1,25м, горизонтальна підводка Дн 22мм довжиною 0,12м в однотрубному вимірі. В ІІ під`їзді прилади опалення відсутні. Розподільчі трубопроводи централізованого опалення прокладені в підвалі житлового будинку сталевими теплоізольованими трубами Дн 89-41м, Дн 57-51м, Дн 42-93м., Дн 32-5,4м, Дн 22-3,6м в 2-х трубному вимірі ( а.с. 8).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у даному будинку АДРЕСА_2 не встановлено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування як передбачено підпунктом 2.1.1. Методики.

З набранням чинності 02 серпня 2017 року Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» внесені зміни, які діють з 30 серпня 2017 року та за своїм змістом деталізують положення зокрема статті 10 вказаного Закону.

Так, згідно з пунктом 2 частини другої, частини шостої статті 10 Закону обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Відповідно, попередню редакцію пункту 12 Правил доповнено частиною третьою, в якій зазначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Водночас відповідно до пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Методика розрахунку № 359, за якою позивачу обраховано розмір щомісячної оплати, зберігала чинність на момент проведення нарахування заборгованості та діяла до 25 січня 2019 року, тобто до набрання чинності Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2018 року № 315.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначалася згідно з пунктами 2.1.-2.2. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків № 359.

Відтак, є обґрунтованим висновок про правомірність нарахування позивачу плати за опалення місць загального користування до січня 2019 року згідно з Методикою розрахунку № 359 в сталому розмірі 0,396 Гкал/міс.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 159/6776/18).

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до наведених норм закону суд констатує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» надає послуги з теплопостачання місць загального користування, відповідач ОСОБА_1 від користування послугами не відмовлялася, а фактично такими користувалася і користується, а відтак відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови відповідача від сплати за фактично надані житлово-комунальні послуги, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносини не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Висновки суду першої інстанції в цій частині узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 361/5077/16-ц (провадження № 61-19910св18) та від 24 липня 2019 року у справі №361/6777/16 (провадження № 61-26720св18).

Доводи апеляційної скарги про те, що власником (балансоутримувачем) будинку не вживалися заходи з утеплення місць загального користування у будинку, а позивач у такому випадку в силу пункту 12 Правил звільняється від оплати наданих послуг постачання, не заслуговують на увагу, оскільки обов`язок по утепленню місць загального користування законодавством покладено на власника (балансоутримувача). Крім того, обставина щодо не проведення утеплення місць загального користування не є безумовною підставою для звільнення позивача, квартиру якої у багатоквартирному будинку переведено на індивідуальне опалення, від плати за надані та спожиті послуги опалення місць загального користування відповідно до пункту 12 Правил, з урахуванням відсутності підстав вважати здійснення таких робіт у відповідних приміщеннях обов`язковими і необхідними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Положення про систему технічного обслуговування, ремонту та реконструкції житлових будинків в містах і селищах України, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 31.12.1991 р. № 135 термін «місця загального користування» визначено синонімом терміну «допоміжні приміщення», якими є сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення.

Згідно статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 р. № 572, ст. 382 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення КСУ від 02.03.2004 року № 4 - рп/2004 власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання та зобов`язані брати участь у загальних витратах на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Згідно розрахунку заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення місць загального користування будинку ОСОБА_1 було нараховано заборгованість лише за утрату теплової енергії розподільчими трубопроводами (підвал), що є одним із двох доданків загальної суми кількості теплової енергії на опалення МЗК. За опалення сходової клітини нарахування не проводилися.

Отже, ОСОБА_1 як власник квартири багатоквартирного будинку, повинна брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла. Не підключення до системи централізованого опалення не є підставою для звільнення від такої участі.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 р. у справі 3703/58/16-ц.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обгрунтованість ухваленого судового рішення не впливають.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов