Дата документу 12.08.2020 Справа № 330/1621/16-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 330/1621/16цГоловуючий у 1-й інстанції Ковальчук О.А. Повний текст рішення складено 05.12.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/1654/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Крилової О.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2019 року у справі за позовом керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 року, недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року керівник Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 3-13), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати п. 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008;

- визнати незаконним та скасувати п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради № 84 від 16.12.2008 в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0800 га по АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 258322, виданий 08.04.2009 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді смт. Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради, земельну ділянку яка розташована по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що слідчим відділом Мелітопольського відділу поліції ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України внесені прокуратурою Запорізької області до ЄРДР 08.05.2013 за № 0000053 за фактом вчинення посадовими особами Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області кримінального правопорушення при прийнятті незаконних рішень щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а також при здійсненні ними контролю за діяльністю суб`єктів господарювання щодо використання земельних ділянок в смт. Кирилівка Якимівського району.

У ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що п. 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та відповідно до п. 2 вказаного рішення сесії селищної ради - передано вказану земельну ділянку у власність.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 258322, виданого 08.04.2009 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №42 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0139 площею 0,0800 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, з`ясовано, що п. 2.12 рішення Мелітопольської міської ради № 1/3 від 22.06.2007 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:021:0094, площею 0,0976 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка).

Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом серія ЯД №998253, який 25.07.2007 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 77.

Відтак, з дня реєстрації за ОСОБА_1 (з моменту видачі державного акту серії ЯД №998253) права власності на земельну ділянку у м. Мелітополі, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), ОСОБА_1 вважається таким, що використав своє право на безоплатну передачу земельної ділянки вказаного цільового призначення.

Тобто, ОСОБА_1 двічі скористався правом безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та отримав вказані земельні ділянки у власність безоплатно.

Таким чином, передача Кирилівською селищною радою безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суперечить ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, якою регламентується, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до протоколу огляду від 21.06.2016, проведеного за участю представника Кирилівської селищної ради, земельна ділянка яка розташована по АДРЕСА_1 - вільна. На земельній ділянці об`єкти нерухомості, огорожа, будівлі, споруди, фундаменти відсутні.

Правовою підставою для виникнення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку яка розташована по АДРЕСА_1 є п. 1.13, п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради № 84 від 16.12.2008.

Місцевій прокуратурі про наявність порушень вимог земельного законодавства при прийнятті п. 1.13, п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та надання їх у власність» та незаконність надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки стало відомо лише у 2016 році при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000053.

Таким чином, для встановлення факту використання права на безоплатну приватизацію громадянином більше ніж один раз необхідна наявність двох і більше рішень органів місцевого самоврядування про передачу одному й тому ж громадянину різних земельних ділянок з однаковим цільовим призначенням.

При цьому, зазначені рішення органів місцевого самоврядування окремо один від одного не вказують на факт незаконності приватизації громадянином земельної ділянки.

Висновок про незаконність отримання громадянином безоплатно земельної ділянки вдруге можна зробити лише при сукупності рішень органів місцевого самоврядування про передачу безоплатно у власність одному й тому ж громадянину різних земельних ділянок з однаковим цільовим призначенням, що і було встановлено місцевою прокуратурою у 2016 році у ході проведення досудового розслідування у зазначеному вище кримінальному провадженні на підставі вказаних документів.

Також, позивач просив визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити строк позовної давності для звернення з даним позовом (т.с. 2 а.с. 57-67).

Обґрунтовуючи наступним: Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строком позовної давності є термін, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду для захисту своїх прав у цивільно-правових відносинах або ж реалізації владних повноважень. При цьому початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з моментом порушення прав особи, так і з моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися "про порушення своїх прав. Положення ст.ст. 257, 261 ЦК України підлягають застосуванню також у разі звернення прокурора із позовами, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. Частиною 2 статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст. ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що правила позовної давності поширюються і на державу, початок перебігу позовної давності якої пов`язується з виникненням у відповідного державного органу права на звернення до суду за захистом порушеного права чи інтересу держави.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку п. 2 ст. 121 Конституції України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, так і п. З ст. 131-1 чинної Конституції України, покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Прокурорські перевірки повинні проводитись за заявами та повідомленнями про порушення законів, у тому числі поширених у засобах масової інформації, за матеріалами контролюючих та правоохоронних органів, а також з власної ініціативи, зокрема за результатами вивчення статистичних даних, аналітичних досліджень, матеріалів судових справ. Захист прав і свобод громадян та інтересів держави згідно із законом є виключною компетенцією відповідних органів державного контролю, тому перевірки проводились тільки щодо законності їх діяльності. Тобто на органи прокуратури не покладався тотальний нагляд за законністю всіх правових актів, прийнятих Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Оскільки, з тексту оскаржуваного рішення не вбачалось, що земельна ділянка, яка передана у власність, розташована у межах нормативне визначеної прибережної захисної смуги, та за жодних обставин не може перебувати у приватній власності, а заяви та інші повідомлення про незаконність оскаржуваного рішення сесії до прокуратури не надходили, то підстав для його перевірки, з огляду на законодавчу заборону підміни органів контролю, у прокуратури не було.

Місцевій прокуратурі про наявність порушень вимог земельного законодавства при прийнятті спірного рішення сесії Кирилівської селищної радою стало відомо у 2016 році у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 за ч.1 ст. 364 КК України, розслідування якого доручено СВ Мелітопольського ВП ГУНП в області 03.02.2016. Так, інформацію про отримання ОСОБА_1 земельної ділянки на території м. Мелітополя у власність отримано процесуальним прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури 13.05.2016, інформацію про перебування вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у м. Мелітополі у власності ОСОБА_1 отримано прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури 14.06.2016, огляд спірної земельної ділянки у смт. Кирилівка проведено 21.06.2016, спірне рішення сесії Кирилівської селищної ради отримано процесуальним прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури 15.06.2016, рішення сесії Мелітопольської міської ради про передачу земельної ділянки на території м. Мелітополя у власність ОСОБА_1 та документи які слугували підставою для його прийняття отримано прокурором 24.06.2016. При опрацюванні даних Публічної кадастрової карти України, отриманні вказаних вище документів з органів державної влади з`ясовано факт порушення вимог земельного законодавства при передачі спірної земельної ділянки у власність, а саме - встановлено, що ОСОБА_1 двічі скористався правом приватизації земельних ділянок одного виду використання. При цьому, з суті лише спірного рішення сесії встановити наявність порушень вимог земельного законодавства було неможливо. Встановити незаконність передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки та незаконність рішення сесії Кирилівської селищної ради : можливо було лише системним аналізом вказаних документів.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2016 року (суддя Гусарова В.В. т.с. 1 а.с.172-175) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Спас О.В., судді Кухар С.В. та Поляков О.З. т.с. 1 а.с. 212-217), з урахуванням ухвали від 19 квітня 2017 року про виправлення описки (т.с. 1 а.с. 224), апеляційну скаргу Мелітопольської місцевої прокуратури відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року (т.с. 2 а.с. 39-42) рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року в порядку часткового задоволення касаційної скарги заступника прокурора Запорізької області скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В автоматизованому порядку для нового розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ковальчук О.А. (т.с. 2 а.с. 44).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 2 а.с. 47) розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Прокурором подано письмові пояснення в обґрунтування підстав звернення до суду (представництва) та поважності причин пропуску строку позовної давності, заявлено клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з вищезазначеним позовом у цій справі поважними, поновлення останнього (т.с. 2 а.с. 57-67).

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2019 року (суддя Ковальчук О.А. т.с. 2 а.с. 120-126) поновлено керівнику Мелітопольської місцевої прокуратури строк позовної давності для звернення з вищезазначеним позовом у цій справі.

Позов керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області у цій справі задоволено у повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано п. 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та надання їх у власність».

Визнано незаконним та скасовано п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та надання їх у власність» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0800 га по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 258322, виданий 08.04.2009 ОСОБА_1 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №42.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути територіальній громаді смт. Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0139, площею 0, 08 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнуто з Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області на користь прокуратури Запорізької області кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 3613,43 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Запорізької області в особі Мелітопольської місцевої прокуратури кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 3613,43 грн.

Додатковим рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2020 року (суддя Ковальчук О.А. т.с. 2 а.с. 164-166) заяву заступника прокурора Запорізької області про ухвалення додаткового рішення у цій справі задоволено.

Доповнено рішення у цій справі, а саме:

Стягнуто з Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області на користь прокуратури Запорізької області кошти, витрачені у 2016 та 2017 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у апеляційній та касаційній інстанціях у розмірі 3274,24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Запорізької області в особі Мелітопольської місцевої прокуратури кошти, витрачені у 2016 та 2017 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у апеляційній та касаційній інстанціях у розмірі 3274,24 грн.

Позивач та відповідач Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області із вищезазначеними рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції погодились, останні в апеляційному порядку не оскаржували.

Відповідач ОСОБА_1 вищезазначене додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку не оскаржує.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційні скарзі (т.с. 2 а.с. 185-193) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В автоматизованому порядку визначено суддів Запорізького апеляційного суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Кухар С.В., судді Крилова О.В. та Поляков О.З. (т.с. 2 а.с. 199).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2020 року (т.с. 2 а.с. 205) задоволено самовідводи суддів Кухаря С.В. та Полякова О.З. у цій справі.

В автоматизованому порядку визначено суддів Запорізького апеляційного суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гончар М.С., судді Крилова О.В. та Подліянова Г.С.

Ухвалою Запорізького апеляційного суд від 08 травня 2020 року (т.с. 2 а.с. 218) відкрито апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2019 року у цій справі у розмірі 9399,52 грн. до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції за результатами розгляду вказаної апеляційної скарги скаржника, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с.2 а.с. 220), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом), а також відпустки судді-доповідача у період з 06.07.2020 року по 07.08.2020 року включно (т.с. 2 а.с.244).

Позивач подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (т.с. 2 а.с. 229-242).

Відповідач Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористались.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 12 серпня 2020 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 225-228) всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Разом із тим, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX, що набрав чинності 02.04.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, поновлюючи позивачеві строк позовної давності для звернення з вищезазначеним позовом у цій справі та задовольняючи позов останнього, керувався ст. ст. 76, 78, 79, 80, 81, ч. 1 ст. 127, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ч. 5 ст. 267 ЦК України, на підставі ст. 121 Конституції України, ст. ст. 116, 121,140 Земельного Кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України та виходив із наявності поважності причин для поновлення строку та обґрунтованості і доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що слідчим відділом Мелітопольського відділу поліції ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України внесені прокуратурою Запорізької області до ЄРДР 08.05.2013 року за №0000053 за фактом вчинення посадовими особами Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області кримінального правопорушення при прийнятті незаконних рішень щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а також при здійсненні ними контролю за діяльністю суб`єктів господарювання щодо використання земельних ділянок в смт. Кирилівка Якимівського району.

У ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що п. 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 (т. с. 1 а.с. 27-28) ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та відповідно до п. 2 вказаного рішення сесії селищної ради - передано вказану земельну ділянку у власність.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 258322, виданого 08.04.2009 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №42 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0139 площею 0,0800 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с.24).

Разом з цим, з`ясовано, що п. 2.12 рішення Мелітопольської міської ради № 1/3 від 22.06.2007 (т. с. 1 а.с. 30-31) ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:021:0094, площею 0,0976 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) (т.с. 1 а.с.14-19).

Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом серія ЯД №998253, який 25.07.2007 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 77 (т.с. 1 а.с.25).

Відтак, з дня реєстрації за ОСОБА_1 (з моменту видачі державного акту серії ЯД №998253) права власності на земельну ділянку у м. Мелітополі, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), ОСОБА_1 вважається таким, що використав своє право на безоплатну передачу земельної ділянки вказаного цільового призначення.

Тобто, ОСОБА_1 двічі скористався правом безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та отримав вказані земельні ділянки у власність безоплатно.

Так, відповідно до вимог ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Таким чином, передача Кирилівською селищною радою безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суперечить ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, якою регламентується, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до протоколу огляду від 21.06.2016, проведеного за участю представника Кирилівської селищної ради, земельна ділянка яка розташована по АДРЕСА_1 - вільна. На земельній ділянці об`єкти нерухомості, огорожа, будівлі, споруди, фундаменти відсутні (т. 1 а.с.32-33).

Правовою підставою для виникнення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку яка розташована по АДРЕСА_1 є п. 1.13, п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради № 84 від 16.12.2008.

Як вбачається із пояснень позивача у суді першої інстанції, місцевій прокуратурі про наявність порушень вимог земельного законодавства при прийнятті п. 1.13, п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та надання їх у власність» та незаконність надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки стало відомо лише у 2016 році при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000053.

Таким чином, для встановлення факту використання права на безоплатну приватизацію громадянином більше, ніж один раз необхідна наявність двох і більше рішень органів місцевого самоврядування про передачу одному й тому ж громадянину різних земельних ділянок з однаковим цільовим призначенням.

При цьому, зазначені рішення органів місцевого самоврядування окремо один від одного не вказують на факт незаконності приватизації громадянином земельної ділянки.

Висновок про незаконність отримання громадянином безоплатно земельної ділянки вдруге можна зробити лише при сукупності рішень органів місцевого самоврядування про передачу безоплатно у власність одному й тому ж громадянину різних земельних ділянок з однаковим цільовим призначенням, що і було встановлено місцевою прокуратурою у 2016 році у ході проведення досудового розслідування у зазначеному вище кримінальному провадженні на підставі вказаних документів.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування п. 1.13 та п.2 рішення сесії Кирилівської селищної ради №84 від 16.12.2008 року, на підставі якого відповідачем ОСОБА_1 було отримано право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га, розташовану по АДРЕСА_1 , є цілком обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки знайшов у судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердження факт незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано державний акт на право власності на земельну ділянку, також підлягає визнанню недійсним вказаний державний акт.

Щодо вимог позивача про зобов`язання повернути вказану земельну ділянку територіальній громаді, суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в ході огляду спірної земельної ділянки було встановлено: земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0139, площею 0,0800 га, яка розташована по АДРЕСА_1 вільна. На земельній ділянці об`єкти нерухомості, огорожа, будівлі, споруди, фундаменти відсутні. Ці факти підтверджено наданою копією протоколу огляду від 21.06.2016 року, проведеного за участю представника Кирилівської селищної ради.

Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана його повернути. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

У правовій позиції, висловленій у постанові від 19.06.2013 у справі № 6-57цс13 Верховний суд України зазначив, що ст. 140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в установленому законом порядку. Разом з тим, якщо право власності на земельну ділянку набуто на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування то документ, який підтверджує право власності на земельну ділянку, підлягає визнанню недійсним без врахування вимог ст. 140 ЗК України.

У зв`язку з наведеним, земельна ділянка, яка передана у власність з порушенням вимог законодавства, підлягає поверненню територіальній громаді смт. Кирилівка.

Щодо підстав здійснення представництва прокурором судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч.2 ст. 45 ЦПК України у редакції, чинній на час подачі позову, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. У позовній заяві прокурором обґрунтовано у чому саме полягають порушення інтересів держави.

Так, згідно зі ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» була, на момент подачі позову до суду, Держсільгоспінспекція України. Разом з тим, п. 8 ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» інспекторам у сфері державного контролю за використанням та охороною земель надано право звертатися до суду лише з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння, нормами зазначеного Закону не передбачено. Не було передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 459/2011.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 №337 «Про ліквідацію територіальних органів державної інспекції сільського господарства» прийнято рішення ліквідувати Державну інспекцію сільського господарства в Запорізькій області як юридичну особу публічного права. До Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 13.07.2015 було внесено запис про те, що Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області перебуває в процесі припинення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 482 від 22.07.2016 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», постановлено ліквідувати Державну інспекцію сільського господарства, поклавши функції контролю за додержанням земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр). Разом з тим, на час пред`явлення позову та до цього часу Державну інспекцію сільського господарства України не припинено. Фактично, на час подачі позову вказані функції державного нагляду (контролю) до Держгеокадастру не перейшли, що підтверджується листом Держгеокадастру від 29.09.2016 № 0-28-0.17-15361/2-16 в якому зазначено, що Держгеокадастр розпочне виконання функцій державного контролю за додержанням земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів після видання відповідного акту Кабінету Міністрів України.

Крім того, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно з п.п. 31 п. 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи. З вказаного можна зробити висновок, що Держгеокадастр може бути позивачем у суді лише у справах, які стосуються лише питань здійснення повноважень цього органу щодо розпорядження земельними ділянками державної власності. Держсільгоспінспекція, Держгеокадастр можуть бути позивачем у суді лише у справах, які стосуються лише питань здійснення повноважень цього органу. Спір у даній справі стосується факту розпорядження земельною ділянкою комунальної власності. У такому випадку статус органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, могла набути Кирилівська селищна рада, однак у зв`язку із оскарженням саме рішення ради, її обґрунтовано визначено відповідачем, а у одній справі одна й та ж особа не може бути одночасно позивачем та відповідачем. Таким чином, на час звернення до суду був відсутній орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій саме у формі звернення до суду з позовом про визнання незаконним рішення, органу місцевого самоврядування та зобов`язання повернення законному власнику земельної ділянки, яка вибула з комунальної власності з порушенням вимог законодавства, що надало органам прокуратури, в силу ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», право здійснювати в суді представництво законних інтересів держави, шляхом самостійного звернення до суду з відповідним позовом.

Предметом судового розгляду є визнання незаконним та скасування рішення сесії, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку з підстав подвійного використання права безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При наданні землі селищною радою не лише порушено вимоги діючого законодавства, а й позбавлено територіальну громаду права власності, та, як наслідок, і права розпоряджатись землею у встановленому законом порядку. Крім того, спірне рішення сесії позбавляє кожного члена територіальної громади захищеного Конституцією права на отримання земельної ділянки у власність безоплатно. Наявні очевидні порушення державних інтересів і свідчать про виключність випадку для звернення прокурора з позовом до суду та слугували підставою для вжиття місцевою прокуратурою відповідних заходів цивільно-правового характеру з метою виконання конституційної функції представництва інтересів держави у суді.

Вирішуючи питання про поновлення строку позовної давності, суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Ст. 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цей строк починає перебіг від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК).

Таким чином, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Верховний суд в своїй постанові від 29.10.2014 року у справі № 6-152цс14 зазначав, що «норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача».

Верховний суд України в своїй постанові від 13 травня 2015 р. у справі № 3-126гс15 зазначає: «оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має повноваження щодо передачі земель лісового фонду у постійне користування, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор».

Відповідно п. 2.12 рішення Мелітопольської міської ради №1/3 від 22.06.2007 року ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:021:0094 площею 0,0976 га, яка розташована по АДРЕСА_2 ,цільове призначення для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) .

Разом з тим п. 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №84 від 16.12.2008 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0, 0800 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та відповідно до п. 2 вказаного рішення сесії селищної ради передано вказану земельну ділянку у власність.

Тобто ОСОБА_1 двічі скористався правом безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та отримав вказані земельні ділянки у власність безоплатно.

Місцевій прокуратурі про наявність порушень вимог земельного законодавства при прийнятті спірного рішення сесії Кирилівської селищної радою стало відомо у 2016 році у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 за ч.1 ст. 364 КК України, розслідування якого доручено СВ Мелітопольського ВП ГУНП в області 03.02.2016.

Так, інформацію про отримання ОСОБА_1 земельної ділянки на території м. Мелітополя у власність отримано процесуальним прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури 13.05.2016, інформацію про перебування вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у м. Мелітополі у власності ОСОБА_1 отримано прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури 14.06.2016, огляд спірної земельної ділянки у смт. Кирилівка проведено 21.06.2016, спірне рішення сесії Кирилівської селищної ради отримано процесуальним прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури 15.06.2016, рішення сесії Мелітопольської міської ради про передачу земельної ділянки на території м. Мелітополя у власність ОСОБА_1 та документи які слугували підставою для його прийняття отримано прокурором 24.06.2016.

При опрацюванні даних Публічної кадастрової карти України, отриманні вказаних вище документів з органів державної влади з`ясовано факт порушення вимог земельного законодавства при передачі спірної земельної ділянки у власність, а саме - встановлено, що ОСОБА_1 двічі скористався правом приватизації земельних ділянок одного виду використання.

При цьому, з суті лише спірного рішення сесії встановити наявність порушень вимог земельного законодавства було неможливо.

Встановити незаконність передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки та незаконність рішення сесії Кирилівської селищної ради: можливо було лише системним аналізом вказаних документів.

У силу ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

До таких об`єктивних обставин суд першої інстанції відніс таке.

З моменту створення органів прокуратури України (1991 рік) та по теперішній час жодною нормою закону органи прокуратури не наділялися дискреційними повноваженнями щодо перевірки вимог земельного законодавства. Для цього законодавцем створювалися відповідні контролюючі органи (Держземінспекція, Держінспекція сільського господарства, Держекоінспекція, Держгеокадастр), які в період законодавчих змін, в т.ч. щодо їх повноважень, упродовж 2009-2016 років не змогли встановити порушень ст.ст. 88, 90 Водного кодексу України, ст.ст. 59, 60 Земельного кодексу України.

Разом з цим, лише органи прокуратури змогли встановити порушення земельного та водного законодавства в діях Кирилівської селищної ради, чому передувало отримання та аналіз прокуратурою значної кількості документів та картографічних матеріалів, залучення спеціалістів у сфері геодезії, а також опрацювання законодавчої бази (починаючи з 2009 року) та судової практики.

Окрім того, відбулися зміни у законодавстві, котре визначає строки позовної давності за позовами про визнання недійсними актів органів державної влади (на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень в 2009 році згідно приписів п. 4 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширювалась на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Відповідно до п. 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011, що набрав чинності 15.01.2012, п. 4 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України виключено. В той же час, пунктом 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону України передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи).

П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.ст. 81, 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд на підставі належних та допустимих доказів має обов`язково встановити, зокрема: фактичні дані щодо додержання строків позовної давності або їх пропущення з поважних причин.

Суд першої інстанції правильно вважав, що вказане свідчить про наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від прокурора підстав унеможливлювали або істотно утруднювали виявлення раніше порушень законодавства, та як наслідок, своєчасне подання відповідного позову, що підтверджується матеріалами справи, а тому причини пропущення строку позовної давності прокурором є поважними.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов прокурора необхідно задовольнити.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 фактично дублюють доводи заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі в суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача ОСОБА_1 у цій справі, яку він вважає єдино можливою та правильною.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Прокурор мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом в інтересах держави самостійно у серпні 2016 року (т.с. 1 а.с.3).

Прокурором дійсно було пропущено строк позовної давності для подачу вищезазначеного позову у цій справі, оскільки останній міг дізнатися про вищезазначене порушення закону з боку ради та ОСОБА_1 одразу:

- після прийняття Кирилівського селищною радою Запорізької області вищезазначеного рішення № 84 від 16.12.2008 року відносно права ОСОБА_1 на вищезазначену земельну ділянку;

- чи вже однозначно дізнався після реєстрації Мелітопольським відділом поліції ГУНП України в Запорізькій області кримінального провадження, відомості про яке з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України внесені Прокуратурою Запорізької області до ЄРДР 08.05.2013 року за №0000053 за фактом вчинення посадовими особами Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області кримінального правопорушення при прийнятті незаконних рішень щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а також при здійсненні ними контролю за діяльністю суб`єктів господарювання щодо використання земельних ділянок в смт. Кирилівка Якимівського району.

Проте, Мелітопольська місцева прокуратура Запорізької області зазначає, що вона дізналася про наявність порушень вимог земельного законодавства при прийнятті п. 1.13, п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16.12.2008 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та надання їх у власність» та незаконність надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки лише у 2016 році при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000053.

Хоча Мелітопольська місцева прокуратура Запорізької області входить до складу Прокуратури Запорізької області і не має значення, якому підрозділу прокуратури стало відоме про порушення першим у травні 2013 року при реєстрації вищезазначеного кримінального провадження в ЄРДР.

Однак, суд першої інстанції при вищевикладених обставинах мав право в силу вимог ЦПК України визнати поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вищезазначеним позовом та поновити цей строк за клопотанням останнього.

Тим більш, враховуючи цінність для держави вищезазначеної спірної земельної ділянки, яка знаходиться у законодавчо визначеній прибережній захисній смузі Азовського моря.

Практика ЄСПЛ, на яку посилався відповідач ОСОБА_1 у цій справі, також підтверджує можливість звернення прокурора до суду у випадку необхідності захисту державних інтересів.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

ОСОБА_1 у цій справі у суді першої інстанції та в апеляційному суді факт порушення земельного законодавства фактично визнав, наполягав лише на відсутності у прокурора підстав для звернення до суду із вищезазначеним позовом самостійно у цій справі, а в разі доведеності цих підстав - вважав, що прокурором пропущено строк звернення до суду із вищезазначеним позовом, а тому суд першої інстанції мав застосувати за його заявою у цій справі сплив позовної давності в якості підстави для відмови у задоволенні позову позивача у повному обсязі.

Підстави для звільнення від доказування ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень та у спростування позову позивача у цій справі, зокрема щодо відсутності у прокурора підстав для звернення до суду із вищезазначеним позовом самостійно та відсутності підстав у суду першої інстанції для поновлення строку позовної давності позивачу для звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем ОСОБА_1 не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, рішенням, що є предметом апеляційного перегляду у цій справі, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних і розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_1 , як відповідачу, у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2020 року (т.с. 2 а.с. 218) ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору у розмірі 9399,52 грн. за подачу його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції за результатами розгляду його вищезазначеної апеляційної скарги, а тому в разі відмови ОСОБА_1 у задоволенні його апеляційної скарги у цій справі, в силу вимог ст. 141 ЦПК України з останнього слід стягнути цей судовий збір за подачу апеляційної скарги на користь держави цією постановою апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір 9399,52 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 14.08.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Крилова О.В.Подліянова Г.С.