Справа № 372/956/17
Провадження № 2-10/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

за участю секретаря Авсюкевич Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

відповідача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним записів в погосподарській книзі, визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договорів дарування, визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

31.03.2017 позивач звернулась до суду з позовними вимогами до відповідачів, уточнивши які зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_8 , після її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Позивач є єдиним спадкоємцем. Даний житловий будинок був побудований у 1966 році та відповідно до записів в погосподарській книзі головою сім`ї була ОСОБА_8 . Таким чином саме ОСОБА_8 була власником даного будинку. 18.11.1994 позивач попадала заяву про прийняття спадщини, проте листом від 06.05.2016 державний нотаріус повідомив її про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, в зв`язку відсутністю документів, що підтверджують право власності померлої. 20.09.1994 видано свідоцтво про право власності на вказаний будинок на ім`я ОСОБА_9 , 12.05.1995 було укладено договір дарування будинку на ім`я ОСОБА_10 , а 27.12.2002 укладено договір дарування на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до наданої інформації Перегонівської сільської радою рішенням виконавчого комітету сільської ради від 22.05.1992 було переведено погосподарський номер будинку на ОСОБА_11 , колишнього чоловіка позивача. Проте, дане рішення були прийнято з порушенням норм чинного на той час законодавства, відсутні відповідні підтверджуючі документи, а тому записи в погосподарській книзі а в подальшому отримання свідоцтва про право власності на будинок та договори дарування відносно нього є незаконними підлягають скасуванні та визнанню недійсними а за нею повинною бути визнано право власності в порядку спадкування.

Крім того, позивач просить встановити факт родинних зв`язків між нею та померлою ОСОБА_8 , оскільки в документах її прізвище вказано по різному.

Щодо пропуску строку позовної давності, то вважає, що він пропущений з поважних причин, оскільки вона взнала про порушене її право у 2016 році, а в період з 1994 по 2016 рік у позивача були складні життєві обставини, зокрема хвороба та лікування дитини, тому просить визнати поважними пропущення строку позовної давності.

12.06.2017 та 29.08.2018 відповідачем ОСОБА_7 направлено заперечення на позовну заяву і відзив та зазначено, що відповідно до свідоцтва про смерть померла ОСОБА_8 , а матір`ю позивача була ОСОБА_8 . Померла ОСОБА_8 за життя не набула права власності на спірний будинок, крім того, позивачем пропущено без поважних причин строк позовної давності.

02.05.2019 відповідачем ОСОБА_3 направлено відзив на позовну заяву та зазначено, що відповідно до свідоцтва про смерть померла ОСОБА_8 , а матір`ю позивача була ОСОБА_8 . Померла ОСОБА_8 за життя не набула права власності на спірний будинок, крім того, позивачем пропущено без поважних причин строк позовної давності.

В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснили, що померла ОСОБА_8 була власником спірного будинку відповідно до запису в по господарську книг, позивач не жила в даному будинку з 1981 року, не знала, що були внесені зміни в по господарську книгу, тому їй не було відомо про порушення її прав, крім того, не могла звернутись по сімейним обставинам. Про порушене право дізналась у 2016 році. В 1994 році була присутня на похоронах, проте в будинок її не допустили, в цьому ж році подала заяву про прийняття спадщини, проте їй нічого не повідомляли про долю даної заяви.

В судовому засіданні представник відповідача Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області проти задоволення позову заперечила, вказала, що померлої ОСОБА_8 подавалась відповідна заява про зміни запису в погосподарській книзі, термін зберігання таких документів був 5 років, тому така заява не збереглась рішення про заміну запису прийнято, проте оформлене протоколом. Визнає, що позивач була донькою ОСОБА_8 . Позивач не проживала разом з матір`ю, не допомагала їй, не приїжджала, тому ОСОБА_8 зверталась у сільську раду по допомогу та сама запропонувала, щоб будинок записали на колишнього зятя ОСОБА_11 , який погодився доглядати її. В подальшому ОСОБА_11 відмовився від взятих обов`язків і будинок переписала на ОСОБА_9 , яка доглядала ОСОБА_8 .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник проти задоволення позову заперечили в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, додатково зазначили, що ОСОБА_8 за життя не набула права власності на спірний будинок, крім того, позивачем пропущено строк позовної давності. ОСОБА_3 придбала даний будинок у ОСОБА_6 у 2001 році, шляхом укладення договору дарування, про наявні спори не знала, та з того часу відкрито користувалась будинок. Земельні ділянка також належала ОСОБА_6 з 1994 року по 2001 в будинку ніхто не проживав. На даний час проживає там з сімєю, здійснила ремонт та реконструкцію.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечила в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, додатково зазначила, що її батько доглядав ОСОБА_8 оскільки їй ніхто не допомагав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників дослідивши матеріали справи, письмові докази, допитавши свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про усиновлення серії НОМЕР_1 від 30.05.1975 ОСОБА_8 усиновила ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який присвоєно прізвище ОСОБА_16 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.06.1975 ОСОБА_17 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір: ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 30.11.1991 ОСОБА_11 та ОСОБА_17 одружились ІНФОРМАЦІЯ_5 , та дружина взяла прізвище ОСОБА_18 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 18.11.1994 ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

18.11.1994 ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_8 .

06.05.2016 Обухівської районної державною нотаріальною конторою листом №1123/01-16 було повідомлено ОСОБА_1 , про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_8 на житловий будинок АДРЕСА_1 оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності ОСОБА_8 на таке нерухоме майно.

Відповідно до листа Обухівської районної державної нотаріальної контори від 20.07.2016 адвоката Паєнко С.В. було повідомлено, що 18.11.1994 була заведене спадкова справа № 272 після померлої ОСОБА_8 на підставі заяви про прийняття спадщини її дочки - ОСОБА_1 , свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Наявна наступна інформація щодо права власності: на підставі рішення Перегонівської сільської ради Обухівського району № 1-3 від 20.09.1994 видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок на імя ОСОБА_9 ; 12.05.1995 посвідчено договір дарування від імені ОСОБА_9 та ім`я ОСОБА_10 ; 27.12.2002 посвідчено договір дарування від імені ОСОБА_6 (до шлюбу ОСОБА_6) на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до погосподарської книги ОСОБА_8 з 1964 по 1992 роки вказана як голова сім`ї будинку в селі Перегонівка Обухівського району. В погосподарській книзі вказано відомості про голів - ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , та про рішення виконкому від 22.05.1992 Перегонівської сільської ради, рішення виконкому № 1 від 20.09.1994 згідно заяви ОСОБА_11 .

Відповідно до довідки Перегонівської сільської ради від 24.05.2016 зазначено, що згідно по господарських книг станом на 30.05.1975 власником двору на по АДРЕСА_1 являлась ОСОБА_8 , а станом на жовтень 1994 власником являлась ОСОБА_9 .

Відповідно до п.2 протоколу № 5 виконавчого комітету Перегонівської сільської ради від 22.05.1992, заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_11 задовольнити - перевести номер хати на зятя ОСОБА_11 .

Відповідно до п.3 протоколу № 1 виконавчого комітету Перегонівської сільської ради від 20.09.1994, вирішено, згідно заяви ОСОБА_11 перевести погосподарський номер господарства на ОСОБА_9 .

Відповідно до довідки Перегонівської сільської ради від 22.09.2016 надано інформацію, що у протоколі засідання виконкому №5 від 22.05.1992 обговорено питання та прийняте рішення про переведення номеру будинку згідно поданої заяви ОСОБА_8 на зятя ОСОБА_11 (окреме рішення відсутнє). Заяви та відповідні записи у журналі реєстрації заяв щодо переведення номера хати відсутні.

Архівний сектор Обухівської РДА повідомив 17.10.2016, що документи Перегонівської сільської ради за 1992-1994 року відсутні, на зберігання не надходили.

Відповідно до довідки Перегонівської сільської ради від 10.03.2016 ОСОБА_8 проживала до дня своєї смерті по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_19 та ОСОБА_10 одружились ІНФОРМАЦІЯ_7 та взяли спільне прізвище ОСОБА_20 .

12.05.1995 відповідно до договору дарування ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_21 житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Жилий будинок належав ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого на підставі рішення Перегонівської сільської ради 20.09.1994 за реєстром №1-3 та зареєстрованого Обухівським БТІ по реєстру № 23 кн. І 27.12.1994.

27.12.2002 відповідно до договору дарування ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_6 на підставі рішення Перегоівської сільської ради від 27.04.2000 передана у приватну власність земельну ділянку площею 0,404 га на території Перегонівської сільської ради для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Відповідно до висновку експертів КНДІСЕ від 23.04.2018 встановлено, текст протоколу засідання виконавчого комітету Перегонівської сільської ради №5 від 22.05.1992 та його фрагмент на четвертому аркуші «Заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , задовольнити - перевести номер хати на зятя ОСОБА_11 » виконані на одній і тій же друкарській машинці.

У наданому на експертизу протоколі засідання виконавчого комітету Перегонівської сільської ради №5 від 22.05.1992 фрагмент тексту на четвертому аркуші «Заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , задовольнити - перевести номер хати на зятя ОСОБА_11 » додрукований до основного тексту протоколу, тобто текст і вказаний фрагмент виконані не в одну закладку і відповідно не одночасно.

Підпис від імені ОСОБА_22 у рядку «Голова виконкому - ОСОБА_26» тексту наданого на дослідження протоколу засідання виконавчого комітету Перегонівської сільської ради № 5 від 22.05.1992 виконаний рукописним способом - за допомогою кулькової ручки, спорядженої пастою. Для виконання підпису попередня підготовка і технічні засоби не використовувались. Підпис виконаний ОСОБА_22 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що проживає в селі Перегонівка. Позивач закінчила школу та переїхала з села Перегонівка в Київ, де в подальшому почала навчатись та проживати. Позивач не приїжджала в село, не відвідувала ОСОБА_8 , яка була її матір`ю, не допомагала їй, в зв`язку з цим, остання вирішила переписати будинок на колишнього зятя ОСОБА_23 , який проживав в селі та погодився за це допомагати. Проте, ОСОБА_24 , не виконував взяті на себе зобов`язання і доглядати ОСОБА_8 тому доглядати почала сім`я її брата, і в зв`язку з цим будинок перереєстрували на внуків. Про смерть ОСОБА_8 позивача повідомляли телеграмою, вона приїжджала в село після смерті матері, та ій було відомо, що в будинку живуть інші люди.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що позивач є донькою ОСОБА_8 , не допомагала їй, не цікавилась її життям, на похорон не приїхала, хоча її повідомляли. Після смерті приїжджала в село після того, як будинок передали іншим особам.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що є дружиною рідного брата ОСОБА_8 , яку в останні роки її життя повністю доглядали та опікувала сім`я брата. Позивач не хотіла доглядати матір, зокрема після операції, яку перенесла ОСОБА_8 . Позивач не проживала в селі не приїжджала, колишній зять ОСОБА_24 також не хотів доглядати ОСОБА_8 , тому будинок відписали від ОСОБА_23 на членів сім`ї свідка, за згоди з померлою. Позивач приїхала в село після похорон ОСОБА_8 . В будинку ніхто не проживав п`ять років, тому подарили її відповідачу ОСОБА_25 .

Щодо встановлення родинних відносин між позивачем та ОСОБА_8 , суд враховує, що в судовому засіданні свідки, представник відповідача сільської ради, відповідачі підтвердили, що позивач є усиновленою донькою ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Даний факт, як вказує позивач необхідній для вирішення питання про прийняття спадщини. Разом з тим, враховуючи, що даний факт не визнає відповідач ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , суд вважає за можливе винести відповідне рішення по вказаному питанні, не залежно від вирішення спору щодо нерухомого майна.

Суд приймає до уваги показів свідків та письмовими доказами по справі, зокрема свідоцтвами про народження, про усиновлення та свідоцтва про смерть, де вказані різі прізвища ОСОБА_8 та ОСОБА_8 .

З показів усіх учасників справи та свідків вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_8 є однією і тою самою особою.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та встановити факт родинних відносин, а саме встановити факт, що ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 є матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Як встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами, спірний будинок в АДРЕСА_1 був побудований в 1996 році та головою сімї відповідно до погосподарської книги була ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на час смерті правовстановлюючих документів на вказаний будинок не було.

Відповідно до п.4 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966, чинною на момент будівництва спірного будинку, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським

установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Відповідно до п.6 Інструкції, не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно

підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

таким чином, на час будівництва спірного будинку, який побудований в сільському населеному пункті, реєстрація права власності не передбачалася.

Відповідно п.3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була зазначена в погосподарській книзі як голова сім`і будинку в АДРЕСА_1 , тому судом визнається набуття нею право власності на вказаний будинок, що підтверджується відповідним записом в погосподарській книзі.

Вирішуючи питання про правомочність змін у погосподарській книзі а саме зміни у записів в погосподарській книзі голови домоволодіння по АДРЕСА_1 з ОСОБА_8 на ОСОБА_11 , відповідно до рішення виконкому Перегонівської сільської ради від 22.05.1992 суд виходить з наступного.

Вказане рішення міститься в протоколі № 5 засідання виконавчого комітету Перегонівської сільської Ради народних депутатів від 22.05.1992 в частині під назвою «Вирішили» текст: «Заяви гром. ОСОБА_8 та гром. ОСОБА_11 задовільнити - перевести номер хати на зятя ОСОБА_11 » Підписи голова виконкому - ОСОБА_26 та секретар виконкому ОСОБА_27.

Як зазначає позивач відсутні докази волевиявлення ОСОБА_8 як власника майна на відчуження вказаного будинку.

Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначається у вищенаведеному листі ВССУ .05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Враховуючи покази свідків, які вказали на волевиявлення померлої ОСОБА_8 на зміну запису в погосподарській книзі, дослідженні письмові докази, а саме протокол та рішення виконавчого комітету, суд приходить до висновку, що позивач не надала належних, достатніх та допустимих доказів, що у ОСОБА_8 було відсутнє волевиявлення на зміну запису в погосподарській книзі. Крім того, враховуючи період, який прийшов з часу прийняття такого рішення, сама відсутність заяви ОСОБА_8 та запису в журналі реєстрації заяви, не може свідчити про відсутність такого волевиявлення.

Крім того, суду не надано доказів, що такі заяви не подавались та реєструвались, зокрема журнал реєстрації заяв за 1992 рік.

Судом також досліджено висновок експертів КНДІСЕ від 23.04.2018, яким встановлено, що текст протоколу засідання виконавчого комітету Перегонівської сільської ради №5 від 22.05.1992 та його фрагмент на четвертому аркуші «Заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , задовольнити - перевести номер хати на зятя ОСОБА_11 » виконані на одній і тій же друкарській машинці, текст додрукований до основного тексту протоколу, тобто текст і вказаний фрагмент виконані не в одну закладку і відповідно не одночасно. Підпис виконаний ОСОБА_22 .

На обґрунтування позовних вимог, представник позивача вказував, що зазначена у експертизі обставина, що вказаний фрагмент виконані не в одну закладку і відповідно не одночасно свідчить про його підробку.

Згідно ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішення.

Оцінюючи вказаний висновок, суд зазначає, що вказані у висновку обставини не можуть безумовно свідчити про відсутність волевиявлення ОСОБА_8 та про підробку рішення, оскільки експерт вказав саме про не одночасність внесення такого запису. Проте, наявність висловлення саме у формі «не одночасно» не вказує, через який проміжок часу було внесено таку запис, тобто чи в день засідання виконкому але через якийсь короткий проміжок часу чи в інший день. Проте в експертизі підтверджено підпис голови виконкому та друкування тексту на одній друкарській машині, що не підтверджує висновки позивача про підробку вказаного документу.

А отже, даний експертний висновок не може біти підставою для визнання запису недійсним та скасування рішення виконкому Перегонівської сільської ради від 20.09.1994 та записи в погосподарську книгу, а від так позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Не підлягають до задоволення і похідні позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності та договори дарування, оскільки, порушень при набутті права власності ОСОБА_9 та при вчиненні договорів дарування судом не встановлено.

Враховуючи, що на час смерті ОСОБА_8 спірний будинок їй на праві приватної власності не належав, не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання за позивачем права власності на будинку в порядку спадкування.таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Підстав для застосування строків позовної давності судом не встановлено.

Судові витрати урахуванням ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.1, 4, 12, 56, 57, 77-81, 110, 133, 137, 197, 200, 263-266 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним записів в погосподарській книзі, визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договорів дарування, визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок - задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, а саме встановити факт, що ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 є матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 .

В задоволенні позову в частині визнання недійсним записів в погосподарській книзі, визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договорів дарування, визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.02.2020.

Суддя О.Б. Тиханський