13.08.2020 року Провадження №2/425/338/20
Справа №425/856/20
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Брудницька О.В., Топчий Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , якою просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та без участі позивача. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі у встановлений йому строк, правом на подачу відзиву на позов не скористались.
За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Позиція позивача полягала в тому, що вона являється власницею квартири АДРЕСА_1 , на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 листопада 2019 року, що набрало законної сили. Вона як власниця цієї квартири надала членам своєї сім`ї, право користування цією квартирою. За цією адресою в квартирі має зареєстроване місце проживання, крім неї та її членів сім`ї і колишній власник квартири. Однак відповідачі не проживають у вказаній квартирі вже тривалий час, а колишній власник втратив право користування квартирою після втрати права власності. Але реєстрація місця проживання відповідачів у цій квартирі, заважає їй, як власниці вільно розпоряджатись та користуватись квартирою і тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування зазначеною квартирою.
Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористались, і будь-які докази суду не надали; були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви якими просили справу розглядати без їх участі, а позивач не заперечувала проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку.
Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати.
Оцінка суду (щодо фактів).
На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини:
Дев`ятнадцятого листопада 2019 року, рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності. За нею було визнано право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 02 січня 2020 року (а.с. 4-8).
Дев`ятнадцятого лютого 2020 року ОСОБА_1 зареєструвала своє право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Станом на 04 березня 2020 року в квартирі АДРЕСА_1 , мають зареєстроване місце проживання: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 9).
Проте, відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 04 березня 2020 року, складеного ОСОБА_1 в присутності сусідів-свідків ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ), у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не проживає з 21 листопада 2006 року, ОСОБА_2 не проживає з 25 грудня 2018 року та ОСОБА_3 не проживає з 01 грудня 2017 року (а.с. 10).
Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідача права користування квартирою, як між власником та колишнім власником житла, а між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник спір щодо наявності у них, як членів сім`ї власника, права користування квартирою у зв`язку з їх відсутністю понад один рік.
Оцінка суду (щодо права).
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.
Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником.
Отже, члени сім`ї власника квартири можуть отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі якою можуть користуватись члени його сім`ї.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користувались квартирою АДРЕСА_1 , саме як члени сім`ї власника, оскільки відповідачі являються синами позивачки (а.с. 1,9).
Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Тож з огляду на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжують бути зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1 , але позивачем доведена їх відсутність у квартирі без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відсутні, і законом іншого не встановлено, цих відповідачів, як членів сім`ї позивача, слід визнати такими, що втратили право користування цією квартирою.
А тому, позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом.
Так, з огляду на положення пункту першого частини першої статті 346 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Судом встановлено, що на підставі рішення суду (що набрало законної сили) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , було визнано за ОСОБА_1 , у зв`язку з цим у ОСОБА_4 дійсно припинилось право власності на вказану квартиру, а тому він втратив усі правомочності власника щодо цієї квартири, й у тому числі право користування нею.
З огляду на це, позовні вимоги до ОСОБА_4 підлягають задоволенню, тому його слід визнати таким, що втратив право користування квартирою.
Таким чином, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,133-142,206,211,213,217,220-222,244-248,258,259,263-265,268,272,273,351,352,354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя - Д.С. Коваленко