Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5623/16-ц Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 5 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №274/5623/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заступника начальника Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Велидчука Олександра Івановича, за участю третіх осіб - ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання права власності на 1/4 частину магазину та зняття арешту з майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 березня 2020 року,яке ухвалено суддею Вдовиченко Т.М. в м.Бердичів

встановив:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що з 30.07.1988 року перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання сторони 03.02.2009 року за спільні кошти придбали Ѕ частину магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований по АДРЕСА_1 .

Зазначила, що відповідач та його брат - ОСОБА_4 заснували фірму ТОВ «РТВ- сервіс» та займалися підприємницькою діяльністю, вид діяльності - роздрібна торгівля. У зв`язку з нестабільністю економіки України товарообіг знизився, купівельна спроможність населення впала, і як наслідок її чоловік потай від неї почав брати позики щоб погашати та виплачувати кошти за кредитами фірми, що призвело до накопичування боргу. Вказала, що згоди на отримання позики у значних розмірах від фізичних осіб вона відповідачу не давала. Запозичені кошти відповідач використовував на власний розсуд. В листопаді 2016 року вона випадково побачила лист Бердичівського МВ ДВС про те, що по зведеному виконавчому провадженню № 42090487 проведено оцінку майна ОСОБА_2 і вартість 1/2 частини магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » складає 5169400,00 грн. Відповідач пояснив, що за його боргами на 1/2 частину магазину накладено арешт і він продається з прилюдних торгів. Вважає, що вона не повинна відповідати належним їй майном за боргами чоловіка, які він утворив потай від неї та всупереч її інтересам. Відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що вона має право на 1/4 частку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », але на будівлю магазину накладено арешт і добровільно поділити частку магазину вони не мають можливості.

З урахуванням вищевикладеного просила визнати за нею право власності на 1/4 частину магазину «Ельдорадо», вартістю 2584730,00 грн., розташованого по АДРЕСА_1 та зняти арешт з належної їй на праві 1/4 частини магазину «Ельдорадо».

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування скарги зазначила, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення ґрунтується на припущеннях і прийнято виключно в інтересах третіх осіб, які не спростували ту обставину, що магазин був придбаний за спільні кошти подружжя, оскільки належність майна, придбаного за час шлюбу, на праві спільної сумісної власності подружжю презумується і не підлягає доведенню. При цьому суд відмовивши у визнанні права власності на частину майна фактично припинив її право власності закріплене в ст.ст. 321,346 ЦК України. Також зазначає, що суд безпідставно прийшов до висновку, що її позов є штучним і спрямованим на невиконання рішень судів про стягнення з її чоловіка ОСОБА_2 боргів, оскільки згоди на отримання будь-яких коштів у борг вона не давала і дані борги не стосуються безпосередньо позивача.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу заступник начальника Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Велидчука О.В. зазначив, що при розгляді справи покладається на розсуд суду. Повідомив, що на виконанні у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 42090467 від 14.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь третіх осіб заборгованості на загальну суму 4 049 369 грн. 34 коп. Станом на 06.08.2020 року борг не сплачено, виконавче провадження зупинено. Просив також справу розглядати без його участі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, визнавши за його дружиною право власності на ј частину магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Представник третьої особи ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ОСОБА_1 надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що з 30 липня 1988 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

03 лютого 2009 року, відповідно до договору купівлі - продажу нежитлової будівлі, ТОВ «РТВ сервіс» в особі директора Середюка П.М. продало, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 купили та прийняти у власність в 1/2 (одній другій) ідеальних частин кожний, нежитлову будівлю магазин «Ельдорадо» під літ. А-1, загальною площею 557,5 кв.м., розташовану за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.8-9 т.1).

На виконанні у відділі Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький), який є правонаступником відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції, перебуває зведене виконавче провадження № 42090487 від 14.02.2014 року з приводу виконання наступних виконавчих листів: виконавчі листи № 2-118/11 від 23.09.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 , ТОВ «ТВР Сервіс» солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 1146436,78 грн.; виконавчий лист № 2-1332/11 від 24.09.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 910,00 грн.; виконавчий лист № 21332/11 виданий 24.09.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 1150022,86 грн.; виконавчий лист № 0603/7357/12 виданий 13.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 2475552,95 грн. та судових витрат в розмірі 3219,00 грн.; виконавчі листи № 274/5268/15-ц видані 07.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 2 943 500,00 грн та судовий збір в розмірі 6090,00 грн. (а.с.46-52 т.1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень 28.05.2013 року, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданою 27.05.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Бердичівського МРУЮ Шатило Ю.В., накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 , в тому числі і на 1/2 частину магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований по АДРЕСА_1 . Особа в інтересах якої встановлено обтяження : ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.11 т.1).

04 лютого 2016 року ОСОБА_2 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області було подано скаргу (справа № 274/1000/16-ц) на дії заступника начальника ВДВС Бердичівського МРУЮ Велидчука О.І., оцінювача Керової Н.А., рецензента СОД ФОП ОСОБА_6 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо оцінки спірного майна. В подальшому, на підставі поданої відповідачем скарги виконавчі дії з примусової реалізації майна було зупинено. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.06.2016 року в задоволені скарги на дії заступника начальника ВДВС Бердичівського МРУЮ Велидчука О.І. було відмовлено та визнано його дії законними (а.с.176-178 т.1).

Відповідно до ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області суду від 08.11.2018 року замінено первісного стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» у виконавчому провадженні з приводу виконання виконавчих листів № 2-118/11 від 23.09.2011 р., виданих Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ТОВ РТВ «Сервіс» (а.с.5-6 т.2).

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до ст. ст. 69,70 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі такого поділу частки майна дружини та чоловіка є рівними. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Встановивши, що на момент звернення позивача до суду з позовом про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на частину майна, на виконанні у Бердичівському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває зведене виконавче провадження № 42090467 від 14.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь третіх осіб заборгованості на загальну суму 4049369 грн. 34 коп., постановою державного виконавця на все майно ОСОБА_2 , у тому числі на спірну частину магазину, було накладено арешт, врахувавши, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і між сторонами дійсно існує спір, взявши до уваги дії учасників справи, направлені на відчуження спірного майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки поділ майна подружжя в обраний подружжям спосіб порушує майнові права та інтереси третіх осіб, як стягувачів й направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, сторони діють очевидно недобросовісно та зловживають своїми правами.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позову через визнання його відповідачем ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки у даному випадку таке визнання позову порушує права стягувачів, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у його прийняті (ст.206 ЦПК України).

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року у справі № 337/474/14-ц, оскільки зміст заяви позивача ОСОБА_1 свідчить про те, що остання звернулася саме із позовом про поділ майна подружжя шляхом визнання прав власності на частину нерухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 березня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2020 року.

Головуючий Судді