Справа № 490/4514/16-ц
н/п 2/490/2462/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі - Росинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки і піклування

про визнання батьківства,

В С Т А НО В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати його батьком малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову позивач зазначив, що проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 з липня 2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач народила дитину та зареєструвала дитину не зазначивши його батьком. Позивач зазначає, що мирним шляхом вирішити питання йому не вдається, тому змушений звернутись до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заперечення на позов. Відповідач зокрема зазначила, що вона не проживала однією сім`єю разом з позивачем, позивач не забирав її з дитиною з пологового будинку будинку. Також відповідач зазначила, що з дня народження дитини по даний час позивач жодного разу не приїжджав до дитини. Відповідач вказує, що питання щодо батьківства дитини позивач пов?язує не з самою дитиною, а ставить ці вимоги задля досягнення своїх особистих цілей, пов?язаних із еміграцією позивача до країн Європейського союзу.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 згідно якого ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що знає позивача біля 10 років, в певний період часу, десь роки 4-5, позивач проживав по сусідству із свідком в одному будинку, в одному під?їзді. В 2013-2014 роках позивач проживав разом із жінкою на ім?я ОСОБА_6 . Потім ця жінка поїхала до Миколаєва, коли виїзджала до Миколаєва то з виду вона(ця жінка) виглядала так, що була вагітна.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що 2010-2015 роках проживала в багатоквартирному будинку по сусідству з позивачем. З позивачем проживала жінка по імені ОСОБА_6 . Позивач прожив по сусідству зі свідком в одному будинку десь рік, потім позивач купив квартиру в іншому місці і переїхав туди проживати. Чи була ця жінка, з якою позивач проживав в той час в багатоквартирному будинку по сусідству із свідком, вагітною, - вона не знає, вона цього не бачила.

Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України

Частина 1 ст. 126 Сімейного кодексу України передбачає, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч.2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ про встановлення батьківства необхідно брати до уваги докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, а також інші в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства завником та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

До суду позивачем не надано доказів того, що після народження дитини між сторонами виникли правовідносини з приводу виховання та утримання позивачем дитини, та які б свідчили про міцні сімейні відносини між сторонами, надання позивачем матері дитини певної матеріальної допомоги, піклування, бажання спілкування та турботи про дитину, спільного виховання, тривалості таких відносин, які б слугували підставами для встановлення батьківства.

Оцінивши в сукупності надані докази суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоказанністю обставин які б вказували на батьківсьтво позивача.

Щодо вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини в частині батьківства та суд вважає, що оскільки ця вимога є похідною від вимоги про визнання батьківства за позивачем, та що в задоволенні первісної вимоги суд відмовив, то слід відмовити і в задоволенні вимоги про внесення змін до актового запису про народження, оскільки вирішення цієї вимоги випливає із первісної.

На підставі ст.ст.7,125,128,134 Сімейного кодексу України, керуючись 4, 5, 12, 76-80, 200, 263-265, 268, 352 ЦПК України,суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - відмовити.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя