Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 720/1657/16-ц

провадження № 61-39694 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Грушицького А.І., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця»,

відповідач - Новоселицька міська рада Чернівецької області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2018 року у складі суддів: Владичана А.І., Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (Далі - ПАТ Українська залізниця) звернулося до суду з позовом до Новоселицької міської ради Чернівецької області, ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконними та скасування рішень Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/8 від 29 грудня 2012 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність шляхом викупу земельну ділянку для обслуговування нежитлових будівель площею 0,4648 га, що розташована по АДРЕСА_1 , рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/9 від 29 грудня 2012 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність шляхом викупу земельну ділянку для обслуговування нежитлових будівель площею 0,6688 га, що розташована по АДРЕСА_2 , визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 грудня 2013 року, укладеного на підставі рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/8 від 29 грудня 2012 року (між ОСОБА_1 та територіальною громадою м. Новоселиця в особі Новоселицької міської ради Чернівецької області) та скасування державної реєстрації права на земельну ділянку за кадастровим номером :01:009:0333 у Державному реєстрі прав, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, від 16 грудня 2013 року, укладеного на підставі рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/9 від 29 грудня 2012 року(між ОСОБА_1 та територіальною громадою м. Новоселиця в особі Новоселицької міської ради Чернівецької області) та скасування державної реєстрації права на земельну ділянку за кадастровим номером 732300100:01:009:0334 у Державному реєстрі прав, зобов`язання відділу Держгеокадастру скасувати у Поземельний книзі щодо земельних ділянок за вказаними кадастровими номерами шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.

В обґрунтування позову ПАТ Українська залізниця посилалось на те, що земельні ділянки за напрямком Чернівці - Окниця в адміністративних межах м. Новоселиця Новоселицького району Чернівецької області, кадастровий номер 0:01:009:0334 загальною площею 0,6688 га та кадастровий номер 0:01:009:0333 загальною площею 0,4648 га, які знаходяться у смузі відведення залізниці, відносяться до земель залізничного транспорту та перебувають у користуванні залізниці.

На підставі рішень Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання від 29 грудня 2012 року №27/8 та № 27/9, зазначені земельні ділянки були продані ОСОБА_1 , чим порушено права залізниці на користування земельними ділянками, які відведені у безпосередній близькості до залізничного полотна, де ширина смуги відведення залізниці у даному місці становить 3.5 м від осі колії.

Вказувало, що правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в інший спосіб, аніж визначено законодавством.

Відповідно до інвентаризаційного плану земельної ділянки зазначена площа земельної ділянки залізниці відповідно до №3 0.026 га, перебуває у власності ОСОБА_1

На спірній земельній ділянці розташована під`їзна колія № НОМЕР_1 , яка веде до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мавекс-Ойл» (ТОВ «Мавекс-Ойл»), ст. Новоселиця, інвентарний номер № 020125011, ведена в експлуатацію у 1963 році, яка є державною власністю і перебуває на балансі ПАТ «Українська залізниця».

У зв`язку із викладеним, позивач просив суд визнати незаконними та скасувати рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/8 від 29 грудня 2012 року, рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/9 від 29 грудня 2012 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений на підставі рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/8 від 29 грудня 2012 року та скасувати державну реєстрацію права на земельну ділянку за кадастровим номером :01:009:0333 у Державному реєстрі прав, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений на підставі рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/9 від 29 грудня 2012 року та скасувати державну реєстрацію права на земельну ділянку за кадастровим номером 732300100:01:009:0334 у Державному реєстрі прав, зобов`язати відділ Держгеокадастру скасувати у Поземельний книзі щодо земельних ділянок за вказаними кадастровими номерами шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що при прийнятті оскаржуваних рішень міською радою були порушені його права.

Судом зазначено, що обґрунтування позивачем свого права власності на під`їздну колію Інвентарною карткою обліку основних засобів №11, є неналежним та недопустимим доказом в розумінні вимог Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у відповідності до норм цивільного законодавства.

Короткий зміст рішення апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» задоволено частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2018 року скасовано.

Позов ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/8 від 29 грудня 2012 року в частині передачі земельної ділянки загальною площею 0,0266 га, кадастровий номер :01:009:0333, що знаходиться у м. Новоселиця Новоселицького району Чернівецької області.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером :01:009:0333 в частині 0,0266 га, укладений між Територіальною громадою міста Новоселиця в особі Новоселицької міської ради Чернівецької області та ОСОБА_1 від 16 грудня 2013 року, укладеного на підставі рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/8 від 29 грудня 2012 року та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі прав.

Скасовано запис у Поземельний книзі щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку в частині площею 0,0266 га, кадастровий номер :01:009:0333, що знаходиться у м. Новоселиця Новоселицького району Чернівецької області.

Визнано незаконними та скасовано рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/9 від 29 грудня 2012 року в частині передачі земельної ділянки загальною площею 0,0081 га, кадастровий номер 732300100:01:009:0334, що знаходиться у м. Новоселиця Новоселицького району Чернівецької області.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 732300100:01:009:0334 в частині 0,0081 га, укладений між Територіальною громадою міста Новоселиця в особі Новоселицької міської ради Чернівецької області та ОСОБА_1 від 16 грудня 2013 року, укладеного на підставі рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/9 від 29 грудня 2012 року та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі прав.

Скасовано запис у Поземельний книзі щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку в частині площею 0,0081 га, кадастровий номер 732300100:01:009:0334, що знаходиться у м. Новоселиця Новоселицького району Чернівецької області.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що оспорюваними рішеннями та договорами купівлі-продажу земельних ділянок порушено право позивача на користування земельною ділянкою спеціального призначення.

Судом зазначено, що на спірній земельній ділянці, наданій відповідачу у користування, розміри якої визначені та підтверджуються зазначеним ГОСТом 9238-83, розташована під`їзна колія №НОМЕР_1 ТОВ «Мавекс-Ойл» ст. Новоселиця інвентарний номер 020125011, є державною власністю і перебуває на балансі ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів №11. Земельна ділянка не може відчужуватися іншим особам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10 липня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2018 року, у якій скаржник просить зазначене судове рішення скасувати, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2018 року залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано з справу з суду першої інстанції.

20 листопада 2018 року справа № 720/1657/16-ц надійшла до Верховного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд прийшов до помилкового висновку, що земельна ділянка відведена відповідачу без належних документів, у матеріалах справи відсутні відомості, що земельна ділянка була конфігурована та визначена у розмірах для побудови під`їзної колії № НОМЕР_1 на користь позивача.

Зазначила, що апеляційний суд не надав оцінку акту серії ЯЯ № 350122 на право користування земельною ділянкою, який виданий Львівській державній залізниці 03 жовтня 2005 року на земельну ділянку, яка розташована на території м. Новоселиця Чернівецької області для забезпечення роботи залізничного транспорту. У даному акту не включена під`їзна колія № НОМЕР_1.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/8 від 29 грудня 2012 року передано ОСОБА_1 у приватну власність шляхом викупу земельної ділянки для обслуговування нежитлових будівель площею 0,4648 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішенням Новоселицької міської ради Чернівецької області 27 сесії 6 скликання №27/9 від 29 грудня 2012 року передано ОСОБА_1 у приватну власність шляхом викупу земельнj] ділянкb для обслуговування нежитлових будівель площею 0,6688 га, що розташована по АДРЕСА_2 .

На підставі цих рішень 16 грудня 2013 року між територіальною громадою м. Новоселиця в особі Новоселицької міської ради Чернівецької області та ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу вказаних земельних ділянок за кадастровими номерами :01:009:0333 та 732300100:01:009:0334.

При проведенні Приватним підприємством «Ріга» робіт з інвентаризації земель Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» в адміністративних межах Новоселицької міської ради Чернівецької області виявлено, що земельні ділянки площею 0,0266 га та 0,0081 га, які входять до складу земельних ділянок, переданих ОСОБА_1 у власність, знаходяться у смузі відведення залізниці і відносяться до земель транспорту.

Згідно технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки на зведеному інвентаризаційному плані земельної ділянки стор. 61 - контуром НОМЕР_2, НОМЕР_3; на по контурній відомості ділянки 1 - контур НОМЕР_2,НОМЕР_3 на стор. 39 зазначена площа земельної ділянки залізниці відповідно контур НОМЕР_2 0,0266 га та контур НОМЕР_3 0,0081 га, які накладаються на смугу відведення залізниці, що перебуває у власності ОСОБА_1 , ширина смуги відведення у даному місці становить 3,5 м від осі колії.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на земельній ділянці, розміри якої визначені та підтверджуються зазначеним ГОСТом 9238-83, розташована під`їзна колія №НОМЕР_1 ТОВ «Мавекс-Ойл» ст. Новоселиця інвентарний номер 020125011, введена в експлуатацію у 1963 році, яка є державною власністю і перебуває на балансі ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів №11, а також відповідно до передавального акту Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» від 03 серпня 2015 року та наказу ПАТ «Українська залізниця» №47 від 01 грудня 2015 року відповідно до переліку майна, об`єкт під`їзна колія №НОМЕР_1 ТОВ «Мавекс-Ойл» ст. Новоселиця інвентарний номер 020125011 ввійшов до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця».

Вказана під`їзна колія знаходиться на земляному полотні з/д Чернівці Північні - Мамалига від км 9+914 до км 59+550, інвентарний номер 1021, що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів 1.

Також апеляційним судом встановлено, що згідно Техніко-розпорядчих актів станції Новоселиця за 1988 та 1997 роки на станції Новоселиця значиться 5 під`їзних колій з яких З належать залізниці та 2 іншим власникам.

З них на спірній під`їзній колії №НОМЕР_1, яка примикає стрілкою 22 до 7 колії обслуговувалося підприємство - «Новоселицьке районне виробниче об`єднання по технічному забезпеченню сільського господарства Райагропостач Сервіс». Згідно відомостей в даних актах - колія належить залізниці. Вказаний факт підтверджується договорами на подачу - забирання вагонів від 12 жовтня 1972 року та 23 липня 1993 року з актами в яких зазначено, що під`їзна колія належить залізниці.

Під`їзна колія «Новоселицької торгово-оптової бази ОПС», є іншою по відношенні до спірної колії №НОМЕР_1. Під`їзна колія «Новоселицької торгово-оптової бази ОПС» примикає стрілкою 23 до головної колії. І відповідно до відомостей у вищезазначених Техніко-розпорядчих актів станції Новоселиця її приналежність не залізниці, а іншого підприємства, що також підтверджується договором про експлуатації залізничної під`їзної колії від 30 серпня 1976 року з актом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване рішення суд у апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 69 ЗК України (у редакції Закону України від 18 грудня 1990 року № 561-XII) визначено, що землями транспорту, зв`язку та іншого призначення визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного, автомобільного, морського, внутрішнього водного, повітряного й трубопровідного транспорту, а також підприємствам і організаціям, що здійснюють експлуатацію ліній електропередачі та зв`язку. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації, а відведення ділянок здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння.

Пунктом 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Згідно зі статтею 68 ЗК України (у редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III) до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Пунктом «ж» частина третя статті 84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти (частина третя у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (чинним на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з частиною другою статті 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізовується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт».

Частиною другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.

До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України.

До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням статті 68 ЗК України.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 466/190/14-ц (провадження № 61-1366св18).

Доводи касаційної скарги, що землі транспорту потребують відведення у встановленому законодавством порядку, суперечать змісту статті 11 Закону України «Про транспорт» відповідно до якого землі надані під залізничне полотно є землями транспорту.

Оскільки судами встановлено, що по земельній ділянці відповідача пролягає залізнична колія, та суд дійшов обґрунтованого висновку про належність цих земель до земель транспорту.

Відповідно до пункту «б» частини четвертої статті 84 ЗК України (у редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III) до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновки, що спірні земельні ділянки,, належать до земель державної власності.

Отже, майно залізниці є державною власністю і, як встановлено апеляційним судом, зазначене майно закріплене за позивачем на праві повного господарського відання (пункт 4.2 Статуту).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином, Залізниця не є власником земельних ділянок, наданих їй для потреб організації транспортного сполучення, а є правомірним володільцем та користувачем таких ділянок. Будучи титульним володільцем земельних ділянок, зокрема й тих, що становлять предмет спору, заявник вправі вимагати надання судового захисту такому праву на рівні з власником, а також із застосуванням таких способів захисту, які законом надано власнику такого майна.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У пункті 114 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. У пунктах 83-86 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе володільцем майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

За таких обставин, позивачем обрано належний спосіб захисту, оскільки оскарження рішень міської ради та визнання недійсним договору купівлі-продажу поновлює титульне володіння позивача спірною земельною ділянкою.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року), а відтак інші доводи касаційної скарги на оцінку висновків суду апеляційної інстанції не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскаржуване судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А.І. Грушицький

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик