УХВАЛА

12 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 459/3604/14-ц

провадження № 61-38006св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Антоненко Н. О., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Червоноградська міська рада,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Червоноградська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державна реєстраційна служба Червоноградського міського управління юстиції,

вирішуючи заяву ОСОБА_1 про виправлення описки, допущеної у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Червоноградська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державна реєстраційна служба Червоноградського міського управління юстиції, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Червоноградської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Червоноградська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державна реєстраційна служба Червоноградського міського управління юстиції, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна сестра - ОСОБА_6 , після якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Звернувшись до державної нотаріальної контори у межах шестимісячного строку, довідалася про складений ОСОБА_6 5 червня 2012 року заповіт, яким спадкодавець заповіла належне їй майно ОСОБА_5 . У подальшому при розгляді справи за її позовом про визнання заповіту недійсним стало відомо, що ніхто із спадкоємців, в тому числі і ОСОБА_5 , до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Посилаючись на зазначене, а також на відсутність у неї свідоцтва про смерть двоюрідної сестри - ОСОБА_6 , вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, тому просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_6 у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказував, що ОСОБА_1 було відомо про смерть ОСОБА_6 і, відповідно, про відкриття спадщини, однак у передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не звернулася; доказів існування перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання цих обставин поважними ОСОБА_1 не надала.

Також суд першої інстанції вказував, що відсутність у позивача свідоцтва про смерть спадкодавця і те, що про неприйняття ОСОБА_5 спадщини за заповітом вона дізналась після спливу шестимісячного строку, не може бути перешкодою для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на викладене, суд першої інстанції вважав, що правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини немає і, як наслідок, відмовив у задоволенні позову.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 7 травня 2018 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 січня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи.

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 січня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 7 травня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду від 4 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього суду від 9 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову апеляційного суду Львівської області від 7 травня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду касаційної інстанції із заявою про виправлення допущеної у резолютивній частині постанови суду описки.

Відповідно до частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Дослідивши матеріали справи, касаційний суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Під час виготовлення та оформлення постанови Верховного Суду від 29 квітня 2020 року допущено описку, а саме у резолютивній частині постанови помилково зазначено датою прийняття постанови апеляційним судом Львівської області 7 жовтня 2018 року, тоді як правильною датою є 7 травня 2018 року.

З урахуванням наведеного допущена у резолютивній частині постанови Верховного Суду від 29 квітня 2020 року описка підлягає виправленню.

Керуючись статтею 269 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Виправити у резолютивній частині постанови Верховного Суду від 29 квітня 2020 року допущену описку, зазначивши датою прийняття постанови апеляційним судом Львівської області 7 травня 2018 року замість 7 жовтня 2018 року, що є опискою.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: Н. О. Антоненко С. О. Карпенко Є. В. Краснощоков М. Ю. Тітов