КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3706/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Лапчевської О.Ф., Гуля В.В.

при секретарі: Кемському В.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача Криги О.П.

представників відповідача Котовича І.О., Телецького Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А.,

у цивільній справі № 759/19072/18 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» про відшкодування майнових збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ СП «Партнер» на свою користь 120 000 грн. у відшкодування майнових збитків та 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між сторонами 12 грудня 2016 року укладено договір №6035 щодо зберігання та охорони на території автостоянки №2, крите машиномісце № НОМЕР_1 , автомобіля ВАЗ 2170, д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить позивачу.

Зазначаючи, що 28 січня 2018 року він залишив свій автомобіль в гаражі (крите машиномісце № НОМЕР_1 ), який зачинив навісним замком. Однак, прийшовши 02 лютого 2018 року на територію автостоянки, виявив, що замок на дверях гаража зламано, а належний йому транспортний засіб в гаражі відсутній. Він звернувся до правоохоронних органів з заявою про викрадення автомобіля, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000873.

Вважаючи, що відповідач не виконав передбачені договором обов`язки зі зберігання та охорони транспортного засобу, звернувся до суду з даним позовом про відшкодування майнових збитків у сумі, що відповідає ринковій вартості викраденого автомобіля. Також, просив стягнути з відповідача моральну шкоду, оскільки викрадення автомобіля порушило усталений спосіб його життя та завдало йому значних моральних страждань.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ СП «Партнер» на користь ОСОБА_1 106 200 грн. у відшкодування майнової шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилаючись на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт передачі 28 січня 2018 року автомобіля ВАЗ 2170, д.н.з. НОМЕР_2 , на охорону та зберігання ПрАТ СП «Партнер». Зазначаючи також про безпідставність прийняття судом як доказу висновку про вартість автомобіля, наданого позивачем, з підстав його невідповідності вимогам, встановленим до експертних висновків, а також порушення процедури подання доказів, визначеної чинним процесуальним законодавством.

На адресу Київського апеляційного суду ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначивши, що поданий ним висновок вартості транспортного засобу відповідає усім необхідним вимогам та не оспорювався відповідачем в суді першої інстанції. Вважає, що факт передачі ним автомобіля на зберігання ПрАТ СП «Партнер» доведений належними та допустимими доказами.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити з підстав, викладених у ній.

Позивач та його представник не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не містять посилань щодо відшкодування моральної шкоди, торішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року в даній частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ СП «Партнер» не забезпечило належні умови зберігання та охорони автомобіля позивача, відтак у відповідності до норм діючого законодавства має відшкодувати збитки.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_2 .

12.12.2016 року між сторонами було укладено договір №6035, за умовами якого ПрАТ СП «Партнер» бере на себе обов`язки по зберіганню та охороні автомобіля автовласника на автостоянці №2, крите машиномісце № НОМЕР_1 , а автовласник зобов`язаний своєчасно проводити оплату за охорону автомобіля.

За матеріалами кримінального провадження № 0000873 відкритого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, вбачається, що позивач 02.02.2018 року після виявлення відсутності в гаражному боксі транспортного засобу звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою. У ході розслідування кримінального провадження встановлено, що авто позивача було викрадено з гаражного боксу № НОМЕР_1 , розташованого на автостоянці, що перебуває в управлінні ПрАТ СП «Партнер», шляхом взлому замка невстановленими особами.

Не погоджуючись з рішенням суду та подаючи апеляційну скаргу, відповідач вказував на те, що укладення між сторонами договору № 6035 від 12.12.2016 року не свідчить про факт передачі позивачем автомобіля на зберігання відповідачу. Єдиним доказом позивача є його власні свідчення та свідчення ОСОБА_2 що перебуває в родинних відносинах з останнім. У той час судом безпідставно не взято до уваги свідчення охоронців, які працювали в той період та відсутність у них предметів, що не входять до комплекту обладнання автомобіля ( п. 25 Правил) на підтвердження передачі його на зберігання.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання (ч.3 ст. 937 ЦК України).

Особливості приймання-передачі речі на зберігання встановлені й в укладеному між сторонами договорі №6035 від 12.12.2016 року.

Згідно п.2.1 договору автовласник особисто передає на зберігання автомобіль марки ВАЗ 2170, 2008 року випуску, д.н.з. № НОМЕР_2 на автостоянку № 2 при пред'явленні документів, що посвідчують особу та право власності на авто, тощо.

Згідно п.1.2 Договору автовласник зберігає автомобіль на автостоянці № 2 на умовах передбачених цим договором у відповідності до «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках».

Згідно п. 11 «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених Постановою КМУ від 22 січня 1996 р. № 115, під час здавання транспортного засобу на автостоянку його володілець зобов`язаний пред`явити черговому приймальнику документи, що посвідчують його особу, та реєстраційні документи на транспортний засіб, а також страховий поліс, якщо транспортний засіб застрахований.

При цьому, згідно п.12 цих правил під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому.

Тобто зазначеним нормативно-правовим актом саме на чергового приймальника, в даному випадку на охоронця ПрАТ СП «Партнер», покладено обов`язок з ведення журналу обліку транспортних засобів та внесення в нього відповідних записів обліку транспортних засобів.

У суді першої інстанції неодноразово ставилося питання щодо надання відповідачем оригіналу журналу обліку транспортних засобів, однак ПрАТ СП «Партнер» відповідний доказ суду не надав з посиланням на те, що журнал не зберігся.

При цьому, допитані в якості свідків охоронці ПрАТ СП «Партнер» пояснювали, що вони ніяких записів в журнал не вносили.

Підтвердженням вказаної обставини, на думку колегії суддів, слугує також акт №1 від 05.02.2018 року службового розслідування за фактом виявлення відсутності автомобіля належного позивачеві в критому машиномісці № НОМЕР_1 , згідно якого лише після вказаної події автовласників зобов`язано відмічати факти здійснення заїзду/виїзду на територію автостоянки №2.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано належну правову оцінку указаним обставинам, з огляду на що було зроблено правомірний висновок про те, що порядок передачі автомобіля на зберігання в даному випадку був врегульований «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», а обов`язок здійснення відмітки про передачу автомобіля на зберігання був покладений саме на уповноважених працівників ПрАТ «СП «Партнер», а не автовласника.

У ході апеляційного розгляду справи представником відповідача ставилося питання щодо приєднання до матеріалів справиксерокопії Журналу реєстрацію заїзду-виїзду транспортних засобів на територію автостоянки за 2018 рік в ПрАТ «Партнер», оскільки згідно ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи, однак даний журнал ними був виявлений лише після рішення суду.

За правилами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості подання відповідного документу до суду першої інстанції ПрАТ «СП «Партнер» суду не надав. Більше того, в суді першої інстанції відповідач наголошував на відсутності указаного документа в розпорядженні товариства.

Відтак, посилання на те, що журнал було випадково знайдено лише в 2020 році, на думку колегії суддів, не є винятковим випадком в розумінні положення ч. 3 ст. 367 ЦПК України, який би надав процесуальне право суду прийняти зазначений доказ у зв`язку з чим він був повернутий відповідачу.

Відповідно до ч.1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1, 2 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Аналогічні положення містяться і у договорі, укладеному сторонами.

Зокрема, за умова договору ПрАТ СП «Партнер» зобов`язано прийняти всі необхідні заходи для забезпечення зберігання автомобілів в період дії цього договору (п. 3.1.1). Зберігати автомобіль, що належить автовласнику з використанням усіх необхідних умов , які забезпечують збереження автомобіля (п. 3.1.2). Повернути автомобіль автовласнику за першою вимогою з відповідним записом до журналу обліку в`їзду та виїзду автотранспортних засобів (п. 3.1.3).

ПрАТ СП «Партнер» має право відмовитись від прийнятого доручення-зберігання автомобіля, якщо автовласник порушив передбачені п. 4.1.2 та п. 5.1 умови цього договору, які по суті стосуються оплати автовласником щомісячних грошових відшкодувань витрат ПрАТ СП «Партнер`та сплати вартості послуг (п. 3.2).

Згідно п. 6.1 Договору ПрАТ СП «Партнер» несе повну матеріальну відповідальність за збереження і цілісність автомобіля з дати передачі на збереження і до дати повернення автовласнику, згідно законодавства України.

Судом не встановлено обставин, які б звільняли відповідача від відповідальності за невиконання умов договору зберігання та охорони транспортного засобу.

Майновими збитками в даному випадку є реальна вартість транспортного засобу позивача на момент його викрадення.

Колегія суддів вважає, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги в частині того, що наданий висновок про вартість майна від 01.04.2019 року не може бути достовірним та належним доказом розміру ринкової вартості автомобіля ВАЗ 2170, 2008 року випуску, д.н.з. № НОМЕР_2 , так як: прийнятий судом першої інстанції в порушення вимог ст. 81 ЦПК України; містить неправдиву інформацію щодо дати оцінки майна; в ньому відсутні відомості про обізнаність експерта щодо кримінальної відповідальності за завідомо неправдивий висновок; а також нема доказів правових підстав проведення такої оцінки.

Позивачем в суді першої інстанції на підтвердження вартості авто надано висновок про вартість майна, складений ТОВ «Апрайсел ЮА» від 01.04.2019 року, згідно якого ринкова вартість подібного автомобіля ВАЗ 2170, 2008 року випуску, на момент викрадення складала 106 200 грн.

Указаний документ не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України, однак є доказом, який сторона позивача надала на підтвердження власних позовних вимог в частині розміру заподіяних збитків.

Будь-яких документів на спростування вартості викраденого транспортного засобу, встановленої зазначеним висновком, сторона відповідача суду не надала, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи не заявляла.

Хоча у відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368,374,375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: