1Справа № 335/3042/20 2/335/1404/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Косатої М.А., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.
Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 31.05.2017 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні зазначеного ДТП.
Позивач зазначає про те, що в наслідок ДТП, йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду.
Так, з метою встановлення розміру матеріальної шкоди заподіяної у наслідок ДТП, позивач звернувся до судового експерта-автотоварознавця консультативно-автоекспертного бюро ТОВ ВЕП «Стандарт-Сервіс» Шахова О.В. для отримання висновків експертного дослідження з визначенням розміру матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП, за який ним було сплачено 895,00 грн.
25.05.2017 судовим експертом Шаховим О.В. за участю відповідача ОСОБА_2 , було проведено експертне дослідження та складено висновок №55, відповідно до якого, розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди, яка полягає у пошкодженні його автомобіля у результаті ДТП, становить 33 016,32 грн.
Крім матеріальної шкоди, позивач зазначає про те, що йому було заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях, які він поніс у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача відносно нього, а також у душевних переживаннях, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням його автомобіля. Внаслідок ДТП був пошкоджений його автомобіль, через необхідність доводити свою правоту у суді та неможливість користуватися власним транспортним засобом, повністю був порушений його звичайний уклад життя, через що стан психічного здоров`я погіршився, він став нервувати та погано спати. З урахуванням характеру страждань, позивач вважає, що сума у 10 000,00 грн. буде достатньою майновою компенсацією за заподіяну моральну шкоду.
Ухвалою судді від 12 травня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи.
11 червня 2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає про те, що оскільки його автомобіль на момент ДТП було застраховано у ПрАТ «СТ Іллічівська» позивач повинен був звертатися з позовом до страхової компанії, а не до нього. Крім того, позивачем не було надано жодної квитанції або акту виконаних робіт, які б свідчили про виконання робіт по відновленню пошкодженого автомобіля. Також відповідач посилається на те, що позивачем не було належним чином доведено факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача шкоди, а також не зазначено з чого виходив позивач при оцінюванні розміру заподіяної йому шкоди, а тому відповідач вважає, що факт заподіяння моральної шкоди не доведено. Також відповідач зазначає про те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту надання йому правничої допомоги. З урахуванням зазначеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Крім того, відповідачем було подано клопотання про застосування строків позовної давності у якому він посилається на те, що оскільки на момент розгляду справи сплив трирічний строк позовної давності, у задоволені позову повинно бути відмовлено.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.
Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просив застосувати строк позовної давності, та відмовити у задоволені позову у повному обсязі.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до постанови Василівського районного суду Запорізької області від 31.05.2017 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні зазначеного ДТП та піддано адміністративному стягненню за ст.124 КУпАП.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 16 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Змістом ст. 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивачем належними доказами доведено розмір заподіяної йому відповідачем матеріальної шкоди, позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі.
Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що оскільки його автомобіль на момент ДТП було застраховано у ПрАТ «СТ Іллічівська», то позивач повинен був звертатися з позовом до страхової компанії, а не до нього виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.
Також, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодної квитанції або акту виконаних робіт, які б свідчили про виконання робіт по відновленню пошкодженого автомобіля, оскільки предметом розгляду у даній справі є розмір заподіяної відповідачем позивачу матеріальної шкоди у результаті ДТП, а не виконання робіт по відновленню пошкодженого автомобіля.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи і бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.
Вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні ДТП є доведеним фактом.
Оскільки суд прийшов до висновку, що неправомірними діями відповідача була заподіяна позивачу матеріальна шкода, тому суд вважає, що заподіяння матеріальної шкоди як наслідок спричинило заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виразилась у емоційному переживанні, розумінні нанесення шкоди майну та неможливість користуватися власним транспортним засобом у зв`язку з чим, повністю був порушений звичайний уклад життя позивача, через що погіршився психічного стан його здоров`я, він став нервувати та погано спати.
За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди наявні. Проте розмір, визначений позивачем у сумі 10 000,00 грн., суд вважає завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди.
Враховуючи характер, обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, та тяжкість, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування з відповідача на користь позивача в сумі 2 000,00 грн..
Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ст.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Так, як вбачається з матеріалів справи, матеріальна шкода було завдана позивачу 27.04.2017. З позовом до суду позивач звернувся 09.04.2020, тобто у межах трирічного строку позовної давності.
Посилання відповідача на те, що на час розгляду справи минув трирічний строк позовної давності є безпідставним, оскільки позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу встановлюється для звернення до суду, а не строк, протягом якого, позивач повинен захистити своє цивільне права або інтерес.
З урахуванням зазначеного, клопотання відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки позивач звернувся до суду з позовом у межах трирічного строку позовної давності.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору.
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає про те, що позивачем не надано жодних доказів не лише щодо розміру наданої правничої допомоги, але і факту взагалі надання такої допомоги, а тому цю вимогу суд залишає без задоволення.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 76-82, 141, 169, 259, 263 - 265 ЦПК України , суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданого 27.10.2010 р. Василівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду у розмірі 33 911,32 грн., моральну шкоду 2 000 грн., судовий збір 840 грн.80 коп., всього стягнути 36 752 (тридцять шість тисяч сімсот п`ятдесят дві) грн. 12 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного рішення: 03.08.2020

Суддя Рибалко Н.І.