КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9274/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року місто Київ

справа № 760/6337/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу та розміру стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року з ОСОБА_3 на його користь на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з існуючого способу та розміру - 1/4 частина заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, та встановити розмір аліментів 15000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

В обґрунтування вимог посилався на те, що з 17 жовтня 2012 року по 20 березня 2015 року він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2015 шлюб між ним та відповідачем розірвано, визначено місце проживання доньки разом з батьком.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року з відповідача на його користь стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що він тривалий час одержував та одержує від відповідача аліменти в розмірі, що не перевищує 750 грн., однак вказаної суми недостатньо для того, щоб забезпечити доньку всім необхідним, а тому він самостійно несе всю решту витрат на дитину в розмірі, що значно перевищує суму, яку одержує від відповідача.

Позивач посилався на те, що йому стало відомо, що відповідач має джерела доходу, які приховує та дозволяє собі витрати, що в десятки разів перевищують розмір її заробітної плати в 3700 грн.

Вважає, що до таких витрат можна віднести відпочинок відповідача за кордоном, орендна плата, що сплачує відповідач за користування квартирою, яка становить від 14000 грн.

Вказував, що додатковим підтвердженням наявності у відповідача прихованих джерел доходів є той факт, що остання дозволяє собі користуватися послугами адвокатів у численних судових справах.

Зазначав, що йому від спільних знайомих стало відомо, що відповідач розповідала про одержання значних доходів у розмірі більше 50000 грн. на місяць, які надходять на її картковий рахунок, відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Вказував, що дані обставини дають можливість зробити висновок про ухилення відповідачем від сплати аліментів з всіх наявних доходів.

Посилався на те, що на даний час донька потребує значно більших витрат на харчування, одяг, іграшки, а також інші речі необхідні для нормального розвитку дитини і відповідач може дозволити такі витрати

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що відповідно до одержаних відомостей в період з 21 квітня 2015 року по 01 вересня 2019 року на картковий рахунок фізичної особи ОСОБА_3 надійшли кошти в сумі 679896,73 грн. Вказані кошти є доходом ОСОБА_3 і були витрачені нею для задоволення власних потреб: серед місць, в яких вона розраховувалась за допомогою картки НОМЕР_1 є ресторани, магазини косметики, супермаркети, магазини мобільного зв`язку.

Вказував, що вказаною банківською карткою також були оплачені житлово-комунальні (ТОВ «Комфортна оселя», юридичні (адвокат Бойчук В.П.), розважальні (ТОВ «Атлас тревел груп») послуги.

Зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заробітна плата в ПП «Цивільний захист» - не єдине джерело доходів відповідача.

Посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги і не проаналізовано таку підставу для зміни порядку та розміру сплати аліментів як суттєва зміна матеріального становища відповідача.

Вважає твердження із рішення про те, що позивачем не надано доказів в обґрунтування зміни способу стягнення аліментів, зокрема, що відповідач має мінливий та нерегулярний заробіток чи отримує його у натурі безпідставним та таким, що не відповідає обставинам та матеріалам справи.

Вказував, що судом першої інстанції повністю проігноровано подану позивачем до матеріалів справи довідку про рух грошових коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_5 , в період з 21 квітня 2015 року по 01 вересня 2019 року. Відомості із цього документу могли суттєво вплинути на вирішення питання зміни розміру аліментів, оскільки доводять збільшення доходів в 10 раз більше ніж наполягала відповідач.

15 липня 2020 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначала, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги надані ОСОБА_1 докази - відомості кримінального провадження №0007739 про рух грошових коштів по картковому рахунку НОМЕР_1 , оскільки вони отримані позивачем з порушенням порядку їх отримання, а тому є недопустимими. Вказувала, що єдиним джерелом її доходу є заробітна плата, яку вона отримує, працюючи у ПП «Цивільний захист», інших джерел доходів вона не має, як і не має на праві власності нерухомого чи рухомого майна.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для зміни способу та розміру аліментів, які стягуються з відповідача посилався на суттєву зміну матеріального становища ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 17 жовтня 2012 року по 20 березня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2015 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, визначено місце проживання доньки разом з батьком.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями, які виклачені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Таким чином, положення ст.192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що законодавець передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 та постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №372/2393/17.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач вказував на те, що відповідач має джерела доходу, які приховує та дозволяє собі витрати, що в десятки разів перевищують розмір її заробітної. До таких витрат відносив: відпочинок відповідача за кордоном; орендна плата, що сплачує відповідач за користування квартирою, яка становить від 14000 грн.; користування послугами адвокатів у численних судових справах.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами відповідач працює у ПП «Цивільний захист» та отримує заробітну плату, виконує рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року у цивільній справі №760/8076/15, та щомісячно перераховує кошти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі, визначеному судом.

Доказів того, що у відповідача змінився матеріальний стан, позивач суду не надав.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказувала на те, що вона інших доходів, крім заробітної плати не має.

При цьому, позивачем в суді першої інстанції не заявлялося клопотання про витребування даних з Державної фіскальної служби України для перевірки розміру доходів відповідача.

А відтак, доводи позивача про те, що у відповідача покращився майновий стан, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не було доведено, що матеріальнийстан відповідача покращився та що відповідач має будь - які інші доходи, стороною позивача не зазначалося ні про наявність у відповідача рухомого або нерухомого майна та здійснення неювитратна придбання майна на суму, що перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Посилання позивача на те, що відповідач несе витрати на плату орендної плати за квартиру, яка становить від 14000 грн. колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з акту обстеження умов проживання у квартирі АДРЕСА_1 , який був долучений позивачем до позовної заяви, відповідач проживає у вказаній квартирі на праві безоплатного довгострокового користування.

Доказів того, що ОСОБА_3 несе витрати на оплату орендної плати за вказану квартиру матеріали справи не містять.

Позивач в апеляційній скарзі вказував на те, що Слідчим відділом ВП№1 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0007739. Під час проведення цього розслідування слідчими СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві одержаний тимчасовий доступ до документів з можливістю вилучення їх копій які перебувають у володінні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про рух грошових коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_3 , в період з 21 квітня 2015 року по 01 вересня 2019 року.

ОСОБА_1 надав відомості кримінального провадження №0007739 про рух грошових коштів по картковому рахунку НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 за період з 21 квітня 2015 року по 01 вересня 2019 року та зазначав, що відповідно до одержаних відомостей в період з 21 квітня 2015 року по 01 вересня 2019 року на картковий рахунок фізичної особи ОСОБА_3 надійшли кошти в сумі 679896,73 грн.

Разом з тим, відомості, які містяться у виписці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про рух грошових коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_3 , в період з 21 квітня 2015 року по 01 вересня 2019 року не є доказом отримання відповідачем саме доходів та не є підтвердженням зміни матеріального стану відповідача.

Позивач не надав доказів існування обставин, передбачених ст.192 СК України щодо зміни майнового стану відповідача після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.

Проте доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: