ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 685/1759/19
Провадження № 22-ц/4820/1012/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №685/1759/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницькій області від 18 лютого 2020 року (суддя Самойлович А.П., повне судове рішення складено 28 лютого 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та її представника, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказувала, що відповідач є батьком дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу між сторонами в грудні 2012 року проживає разом з матір`ю. Позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не бере участі у матеріальному утриманні дитини, аліменти сплачує невчасно і не в повному обсязі, не піклується про фізичний та духовний розвиток дочки, не цікавиться її життям та за 8 років її життя бачив доньку лише двічі і то з підстав позовних звернень до суду, жодного разу не вітав дочку із днем народження і іншими святами та не дарував подарунків. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницькій області від 18 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка вказує, що у справі зібрано достатньо доказів, які свідчать про винну поведінку відповідача, що виразилася в його ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, що є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Проте, вказані докази судом не були взяті до уваги. Також, на думку апелянтки, судом безпідставно не враховано волевиявлення відповідача про позбавлення його батьківських прав та його згоду у задоволенні позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позову, суд не врахував ту обставину, що ОСОБА_3 жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не контактує з донькою, не цікавиться її життям, фізичним і духовним розвитком, навчанням та підготовкою до самостійного життя, що підтверджує відсутність у нього серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків, а тому така міра як позбавлення батьківських прав є необхідною у застосуванні, що і усвідомлює сам відповідач. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення та задовольнити її позов.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 та представник Служби у справах дітей Гусятинської РДА до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від ОСОБА_3 надійшла заява про слухання справи у його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

В зв`язку із неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду щодо безпідставності позовних вимог; неправильним застосуванням норм матеріального права (неправильне тлумачення положень ст. 164 СК України) оскаржуване рішення підлягає до скасування із постановленням нового судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для застосування щодо відповідача позбавлення батьківських прав, як крайньої міри впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Однак, із таким висновком суду судова колегія не погоджується, виходячи із наступного.

Встановлено, що з 10 серпня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2012 року (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в період шлюбу сторін народилася ОСОБА_5 , батьком якої згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Хоростківською міською радою Гусятинського району Тернопільської області від 11.11.2011 року, актовий запис № 75, є ОСОБА_3 (а.с. 6).

Малолітня ОСОБА_6 проживає разом із матір`ю по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хоростківської міської ради від 19.11.2019 року №1999/2-14 (а.с.18-19).

Відповідно до довідки Базалійської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області від 05.12.2019 року №134 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою по АДРЕСА_2 , однак за вказаною адресою не проживає (а.с. 44).

Рішенням Теофіпольського районного суду від 15 серпня 2014 року, що набрало законної сили 08.09.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 відмовлено. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, частіше спілкуватися з донькою та приймати більш активну участь у її вихованні (а.с.10-11).

Рішенням Теофіпольського районного суду від 17 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 відмовлено (а.с.12-13).

Рішенням Гусятинського районного суду від 23 січня 2018 року збільшено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_3 згідно рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2012 року, стягнувши з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 аліменти, визначені в твердій грошовій сумі у розмірі 930 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9).

Актом обстеження житлово - побутових умов проживання №262/2-27 підтверджується створення та забезпечення ОСОБА_1 належних умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 (а.с. 19).

Згідно висновку органу опіки та піклування райдержадміністрації від 14.02.2020 року №04-287/02-16 доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.60).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В силу ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Роз`ясненнями, що викладені в п. п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що наданні батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Встановлено, що ОСОБА_3 при відсутності заперечень чи перешкод позивачки у спілкуванні батька з дитиною, свідомо ухиляється від своїх обов`язків по вихованню доньки, а саме: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, про її навчання та не приймає будь-якої участі у житті малолітньої дитини, що підтверджується довідками Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа 1-111 ступенів №1 -Гімназія» м. Хоростків, КЗ «Хоростківська музична школа» №7 від 20.11.2019 року, Хоростківського ясла-садку №2 від 22.11.2019 року за №01-10/2 (а.с. 36 -38). Доказів протилежного відповідачем надано не було, крім того, встановлено, що ОСОБА_3 під час розгляду справи у суді першої інстанції 15.01.2020 року та 18.02.2020 року визнавав позовні вимоги та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

З огляду на те, що рішенням Теофіпольського районного суду від 15.08.2014 року було відмовлено у позбавленні батьківських прав ОСОБА_3 та попереджено останнього про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, частіше спілкуватися з донькою та приймати більш активну участь у її вихованні і покладено на орган опіки і піклування Гусятинської РДА Тернопільської області обов`язок здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_5 ; рішенням Теофіпольського районного суду від 17.03.2015 року відмовлено ОСОБА_1 у позбавленні батьківських прав з тих підстав, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків та враховуючи факт погодження ОСОБА_3 із позбавленням його батьківських прав відносно доньки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Гусятинської РДА від 31.01.2020 року і факт визнання позову ОСОБА_3 у суді першої інстанції та відсутності будь-якого інтересу у відповідача щодо подальшого розгляду справи, судова колегія приходить до висновку про доведеність винної поведінки відповідача в ухиленні від виховання малолітньої доньки, а саме: відсутності у ОСОБА_3 будь - якого інтересу до дитини та будь-якого спілкування з нею, не виявлення інтересу до внутрішнього світу дитини і, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо. Адже наявність судових рішень із попередженнями про необхідність зміни у ставленні до виховання доньки та відмови у позові про позбавлення батьківських прав не змінили поведінку відповідача щодо його участі у вихованні дитини.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

Також, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не встановлено наявності у ОСОБА_3 бажання на спілкування з дитиною та виконання ним своїх батьківських обов`язків. Заява відповідача про розгляд справи у його відсутності та прийняття рішення у інтересах дитини не свідчить про інтерес ОСОБА_3 до дитини та його бажання, як батька на виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд з врахуванням обставин справи, тривалості невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, доведеності винної поведінки відповідача та з метою захисту інтересів дитини на забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_5 .

А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є такими, що заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1152,60 грн., що сплачені при подачі апеляції (квитанція № 0.0.4.1 від 13.03.2020 року) (а.с. 77).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницькій області від 18 лютого 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай