Справа № 219/1540/17
Провадження № 2-п/219/15/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Бібік Н.М., заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бахмуті заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

09.01.2020 року в провадження судді надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 18.04.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка обґрунтована тим, що заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2017 №219/1540/17 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 04.04.2008 заборгованість в сумі З0 967,91 грн., яка складається з наступного: 2 748,23 грн. - заборгованість за кредитом, 23 268,83 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. та 1 450,85 грн. - штрафи, а також 210,00 грн. за розміщення оголошення та судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. Це рішення постановлено судом за її відсутності, тому що вона не була повідомлена про час і місце розгляду справи, не була присутня на проголошенні заочного рішення. Це сталося внаслідок того, що позивач вказав у позовній заяві адресу відповідача місце реєстрації: АДРЕСА_1 . Однак заявник вже 20 років за цією адресою не мешкає, про що позивач знав, оскільки вона цього не приховувала та в усіх договорах з банком вказувала, як адресу свого мешкання: АДРЕСА_2 . Заочне рішення вона не отримувала, ознайомилась із ним у Єдиному реєстрі судових рішень.

Заявник зазначає, що нею дійсно було отримано карту із кредитним лімітом, однак використані кредитні кошти вона завжди вчасно повертала. У 2014 році вона дізналася, що з карти знято 800 грн. Карту було одразу заблоковано. Вона звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу зняття кошів з карти та заблокування карти, співробітник пояснив, що це збій у програмі банку у зв`язку зі складною обстановкою у зоні АТО, та все налагодиться найближчим часом. Після цього вона ще декілька разів зверталась до співробітників банку та намагалася отримати інформацію про те, хто списав кошти та заблокував її карту, телефонувала на «гарячу лінію», проте ніякої нової інформації не отримувала. Позивачем не доведено, ким саме, коли та яку саме суму знято з карти. Крім того, позивач стверджує, що кредит складає 2 810,00 грн., та розраховує відсотки та штрафні санкції саме на цю суму. Однак з карти було знято лише 800 грн. У заочному рішенні вказано, що відповідач отримав кредит у розмірі 2 810,00 грн., а в подальшому тексті рішення вказується, що заборгованість за кредитом складає 2 748,23 грн. Однак навіть не звертаючи уваги на цю неточність, відсотків за користування кредитом аж ніяк не може накопичитись у сумі 23 268,83 грн. Як стверджує позивач, відсотки за користування кредитом складали 36% на рік на суму залишку заборгованості. Кошти були списані з карти у травні 2014 року, а заборгованість розрахована позивачем станом на 31.01.2017, тобто 32 місяці. Заявник в повному обсязі не погоджується з розрахунком проведеним позивачем.

Щодо нарахування пені та штрафів на заборгованість у населеному пункті, де проводиться АТО заявник зазначає, що Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Станом на дату вчинення виконавчого напису (04.09.2019) антитерористична операція не припинена. Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 Бахмут включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (підпункт 3 пункту 1 Додатку до Розпорядження КМУ від 30.10.2014 №1053-р (втратив чинність), підпункт З пункту 1 Додатку до Розпорядження КМУ від 02.12.2015 № 1275-р (чинний)). Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», запроваджується мораторій на виконання договірних зобов`язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями. Так, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані ш основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Проте заочним рішенням суду задоволено позовні вимоги про стягнення, у тому числі, 3 000,00 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. та 1 450,85 грн. - штрафи.

Крім того, заявник зазначає, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або ні законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у зам н невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нове таї додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додатково обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема. ; випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом І пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання імперативних положень , закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те сам. порушення.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заяву в повному обсязі, просила суд її задовольнити та зазначила, що погоджується із тілом кредиту, однак не погоджується з надмірно нарахованими процентами, а також стягненням пені, штрафу, які не повинні стягуватися з неї, оскільки вона проживає на території, де здійснюється АТО. Нових доказів нею не представлено.

Представник позивача Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Як вбачається з відзиву наданого представником позивача, відповідно до укладеного договору N0 б/н від 04.04.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2810.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Аналізуючи зміст заяви, позивач звертає увагу, що в ній обов`язково повинні бути зазначені процесуальні обставини для скасування заочного рішення (поважність причин неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення їх суду) та матеріальні обставини для скасування (посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення). Згідно зі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, для скасування заочного рішення повинні існувати як обставини процесуального характеру, так і матеріального одночасно. Виходячи з матеріалів справи та протоколу судових засідань відповідач належним чином повідомлений та від нього не надійшло жодних клопотань, заперечень чи інших документів щодо розгляду даної справи. Також відповідачу надано ряд прав та обов`язків. Зокрема (ст. 43, 44 ЦПК України): після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення. Сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. З огляду на вищевикладене, суд за наявності правових підстав та вимог ЦПК України, з урахуванням Листа Верховного Суду України «Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» та умов проведення заочного розгляду справ, а саме врахував: неявку відповідача в судове засідання; належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача; відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи а тому суд правомірно провів заочний розгляд справи та виніс судове рішення яке є законним, справедливим та обґрунтованим.

Щодо матеріальних підстав для скасування заочного рішення, то відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто заочне рішення може бути переглянуте в загальному та спеціальному порядках. Якщо в загальному (апеляційному) порядку досліджується законність та обґрунтованість заочного рішення, то при спеціальному порядку досліджуються тільки вказані відповідачем нові докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи у випадку відсутності відповідача з поважних причин.

Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 04.04.2008 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчила (в), що Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.... Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 30 днів пільгового періоду, яка підписана особисто Відповідачем та з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

З наданої виписки з карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п.3.2), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 3.3 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що дії в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюється Банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ОСОБА_2 -коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РОS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.

Зауважує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

За картковим рахунком клієнта до 2014 року була наявна заборгованість, відповідачем при сплаті коштів за кредитним Договором було допущено просрочку, в результаті чого виникла заборгованість, тому в подальшому відповідач мав вносити щомісячний платіж більший за попередні з метою погашення заборгованості, чого останній не зробив. З виписки не вбачається проведення несанкціонованого зняття коштів у розмірі 800,00 грн. у 2014 році. Враховуючи вищевикладене, саме Відповідач згідно з умовами договору та нормами діючого законодавства несе повну відповідальність за операції проведені з картою,

Зауважує, що розрахунок, який здійснив відповідач не є належним доказом, тому що останній немає спеціальних знань для здійснення такого розрахунку.

Щодо правомірності нарахування штрафу шляхом встановленої формули. Позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді штрафу Відповідачем не заявлявся, а тому договір у цій частині являється дійсним.

Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Більше того, загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних

санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій.

Остання звірка паспортних даних здійснювалася при заповненні анкети від 08.05.2010 року тому при подачі позову до суду у Банка була відсутня достовірна інформація про адресу за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав відповідач. Під час комплексного аналізу засад Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" та Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції можна зробити наголос на тому, що державною владою встановлено порядок розгляду судових справ та порядок нарахування заборгованості за кредитними договорами відповідачів переселенців із зони АТО, але не роз`яснено порядку отримання інформації про адреси реєстрації та постійного проживання або адреси перебування таких Боржників третіми особами, адже Банк не маючи доступу до інформації про місце перебування, проживання Боржника станом на 14 квітня 2014 рік фактично не мав підтверджуючих документів для прийняття рішення про зупинення нарахувань. Також зауважує, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Враховуючи викладене, представник позивача просить відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Як вбачається з відповіді на відзив наданої заявником, у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення зазначено про укладення кредитного договору від 04.04.2008 з отриманням кредиту у сумі 2810 грн. Заявник підписувала лише анкету, згідно з якою отримала кредитний ліміт у сумі 1200 грн. У даній анкеті також вказується, що сплата відсотків за користування кредитом складає 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Інших документів, договорів з банком вона не підписувала. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, ним щомісяця нараховується два види відсотків: відсоток за прострочений кредит та відсоток за користування кредитним лімітом. Відповідно до підписаної анкети-заяви, сплата відсотків за користування кредитом складає 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак нараховані позивачем відсотки за користування кредитом складають замість 0,01%, передбачених в анкеті-заяві, 2,5% по кредитним операціям до 01.09.2014, 2,9% по операція з 01.09.2014 по 31.03.2015, 3,6% по операціям з 01.04.2015, як зазначено в розрахунку. Тому з нарахованими відсотками за користування кредитом заявник не згодна.

Щодо відсотків за прострочений кредит, то, як зазначає й сам позивач, це 36% на рік на суму залишку заборгованості. Однак, як вбачається з розрахунку позивача, нараховані сумі відсотків не відповідають 36% річних, передбачених в анкеті. Так, якщо порахувати, то це більше 5%> на місяць, тобто більше 60% на рік. У відзиві позивач зазначає формулу, за якою він розраховує відсотки. Однак при підписанні анкети-заяви у 2008 році заявник з такою формулою ознайомлена не була. Вона була ознайомлена та погодилась лише з нарахуванням 36% річних на сумму простроченої заборгованості. Крім того, сума заборгованості, на які нараховуються відсоток за користування кредитним лімітом та відсоток за прострочення кредиту, включає в себе й штраф та пеню. У той час як нарахування штрафів та пені у зоні АТО заборонено. Заявник зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (підпункт 3 пункту 1 Додатку до Розпорядження КМУ від 30.10.2014 №1053-р (втратив чинність), підпункт З пункту 1 Додатку до Розпорядження КМУ від 02.12.2015 № 1275-р (чинний)). Твердження банку про те, що він не був обізнаний про те, що заявник зареєстрована та проживаю у зоні проведення АТО, не відповідає дійсності, оскільки вона у підписаній анкеті-заяві 2008 року зазначена адресу: АДРЕСА_2 , крім того, банк у своїй позовній заяві зазначав адресу моєї реєстрації: АДРЕСА_1 . Таким чином, банк повинен скасувати нараховані штрафи та пеню, а також здійснити перерахунок відсотків без урахування цих штрафів та пені. Заявник вважає, що розрахунок сум позивачем здійснено необгрунтовано, всупереч законодавству та умовам кредитного договору. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити заяву про перегляд заочного рішення та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши думку заявника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачу за адресою: АДРЕСА_3 були направлені: судова повістка на судове засідання призначена на 27.03.2017 року, яка повернулася до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання; судова повістка на судове засідання призначене на 18.04.2017 року, яка повернулася до суду у зв`язку з іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. Відповідач на судове засідання призначене на 18.04.2017 року повідомлялася також шляхом розміщення оголошення про виклик у судове засідання у газеті «Урядовий кур`єр».

18.04.2017 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 04.04.2008р. заборгованість в сумі 30967, 91грн., яка складається з наступного: 2748, 23 грн. - заборгованість за кредитом; 23268, 83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000, 00грн. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. та 1450, 85 грн. - штрафи, а також, 210,00 грн. за розміщення оголошення та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик (ч. 3 ст. 128 ЦПК України).

Згідно ч. 7 вищевказаної статті ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 288 ч. 1 ЦПК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», заочне рішення суду підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не надала до суду доказів, які підтверджують поважність причин своєї неявки до судового засідання у зв`язку зі зміною місця мешкання, оскільки сама при заповненні анкети-заяви зазначила місце реєстрації: АДРЕСА_1 . З наданої копії паспорта відповідача також вбачається, що вона зареєстрована за вказаною адресою.

Крім того, відповідачем суду також не надано доказів або посилань на докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2017 року та залишення заяви про перегляд зазначеного вище заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 260-261, 287 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- залишити без задоволення.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 287 ч. 4 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 05 лютого 2020 року.

Н.М.Фролова