Справа № 372/3824/17
Провадження № 2-22/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченко М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою.

В судове засідання позивач та її представник втретє поспільне з`явилися. Позивач подала заяву про відкладення розгляду справу, у зв`язку з неможливістю прибути до суду через запроваджений на території України карантин.

Відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду, оскільки позивач зловживає своїми процесуальними правами.

Суд, розглянувши клопотання відповідача, вважає, що його таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальних прав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частині 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 2 та 5 статті 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 статті 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Оцінюючи доводи клопотання слід прийняти до уваги наступні обставини, які характеризують процесуальну поведінку позивача щодо явки до суду.

04.02.2020 року в судове засідання позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 не з`явились, хоч про час і місце слухання справи були завчасно повідомлені належним чином (т.2 а.с.75-83,84). Позивач не повідомила причини неявки, її представник електронною поштою направив заяву про відкладення, посилаючись на зайнятість у іншій справі, однак будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки не надав.

04.03.2020 року в судове засідання позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 не з`явились, хоч про час і місце слухання справи завчасно були повідомлені належним чином (т.2 а.с.92-95), причин неявки не повідомили. В судовому засіданні розглянуто заяву відповідача ОСОБА_1 про неприпустимість зловживання процесуальними правами ОСОБА_3 , винесено ухвалу про відмову в задоволенні його клопотання про закриття провадження.

14.04.2020 року справу було знято з розгляду у зв`язку із впровадженням карантину, судове засідання не відбулось.

21.05.2020 року в судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилась, хоч про час і місце слухання справи завчасно була повідомлена належним чином (т.2 а.с.115,119), електронною поштою направила суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на карантинні обмеження (т.2 а.с.120-121). Розгляд справи був відкладений на 24 червня 2020 року.

21.06.2020 року в судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилась, хоч про час і місце слухання справи завчасно була повідомлена належним чином (т.2 а.с.128,129), електронною поштою направила суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на карантинні обмеження (т.2 а.с.131-134). Розгляд справи був відкладений на 03 серпня 2020 року.

03.08.2020 року в судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилась, хоч про час і місце слухання справи завчасно була повідомлена належним чином (т.2 а.с.139,143), електронною поштою направила суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на карантинні обмеження (т.2 а.с.144-145).

Слід відмітити, що до жодної із своїх заяв про відкладення розгляду справи позивачка доказів поважності причин неявки не подавала, оригіналів заяв суду не представила. Всі заяви містять повністю ідентичний зміст, окрім дати судового засідання, і містять неточні дані про карантинні обмеження, які на думку позивачки, унеможливлюють її прибуття до суду. При цьому у всіх вказаних вище судових засіданнях відповідач та його представник особисто приймали участь, що вказує на можливість такої явки і відсутність перешкод для прибуття учасника процесу до приміщення суду.

В клопотанні позивачка не конкретизувала, які саме карантинні обмеження перешкоджають їй з`явитись в судове засідання, а сам факт наявності на території України карантину підставою для відкладення розгляду справи бути не може.

Наведені у клопотанні відомості щодо умов карантину та нормативно-правових актів щодо карантинних обмежень дійсності частково не відповідають.

Суд погоджується із доводами заяв позивачки щодо неможливості їй прийняти участь в судовому засіданні14.04.2020 року у зв`язку із впровадженням карантину, припиненням пасажирських перевезень в Київській області, оскільки дійсно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211, листа Ради суддів України від 16.03.2020 року №9рс-186/20 з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року, з метою запобігання виникненню, поширенню гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СОVID-19 було запроваджено тимчасовий особливий режим роботи, однак саме цього дня справу було знято з розгляду, судове засідання не відбулось.

Однак, надалі 20 травня 2020 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів». В місті Києві та в Київській області дозволені пасажирські перевезення у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному сполученні, що свідчить про необґрунтованість доводів позивачки про неможливість прибуття до суду.

На офіційному сайті суду неодноразово оприлюднювалась інформація щодо способів реалізації прав учасників судових розглядів щодо участі в судових засіданнях, зокрема шляхом особистої участі із застосуванням засобів індивідуального захисту або у режимі відеоконференції. Позивачка не зверталась до суду із клопотаннями про забезпечення участі у розгляді справи в режимі відео конференції, до суду особисто не з`являлась.

Законом України № 731-IX від 18.06.2020 п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Наведені у заявах позивачки обставини, на думку суду, не свідчать про неможливість її участі у судових засіданнях, оскільки обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином не перешкоджали їй з`явитись до суду особисто або прийняти участь у розгляді справи іншим процесуальним способом.

Оцінюючи доводи відповідача щодо зловживанням позивачкою своїми правами слід прийняти до уваги наступне.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 6.09.2018, справа №552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

Зловживаючи процесуальними правами, особа може вдатися до дезінформації суду. Мова йде про неповідомлення суду відомостей, які мають значення для справи, введення суду в оману, свідоме викривлення фактів у заяві (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України»).

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

«Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законнім діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18).

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Ухилення позивачки від участі в судовому розгляді поданого нею ж позову порушує права іншої сторони відповідача, обмежує його у реалізації прав як власника нерухомого майна через наявність судового спору щодо такого майна.

Слід також зважити на порушення розумних строків розгляду спору.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, сторона позивача була належним чином повідомлена про всі судові засідання, є підтвердження про обізнаність розгляду справу в суді всіма учасниками справи. Заяви від сторони позивача про відкладення розгляду справи без надання належних та допустимих доказів поважності відсутності в судових засідання, дає суду можливість встановити не добросовісне користування процесуальними правами та зловживання процесуальними правами стороною позивача.

Враховуючи те, що існує спір між сторонами, суд вважає, що розгляд справи по суті без сторони позивача не є можливим, це буде суперечити рівності сторін та можуть бути порушені права сторін, а також не буде можливості повно та всебічно розглянути справу.

Системний аналіз положень Цивільно-процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Згідно з вимогами ЦПК України у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Крім того суд зауважує, що утримання від участі в судових засідання під час карантину було рекомендовано і не мало обов`язкового характеру. Обухівський районний суд Київської області не зупиняв свою роботу, судові засідання відбувались та відбуваються за визначеними датами та часом призначення, про що свідчить і особиста участь іншої сторони у спорі. Судом було враховано ситуацію з транспортним сполученням, знято справу з розгляду 14.04.2020 року та призначено розгляд справи після встановленого обмеження, який послабив дію карантину і відновив транспортний рух.

Тому, суд визнає, що позивач та її представник втретє поспіль не з`явились до суду без поважних причин. На порушення вимог чинного законодавства, сторона позивача неналежним чином користується своїми процесуальними правами, внаслідок чого справа протягом тривалого часу з 11.12.2017 року, перебуває у провадженні суду, хоч позов поданий самою ОСОБА_3 , однак до цього часу не спір не знаходить вирішення, в тому числі, через процесуальну поведінку самої позивачки.

Заяви про розгляд справи за її відсутності позивачка не подавала, що унеможливлює вирішення спору без її участі.

Враховуючи, що в матеріалах справи недостатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вважає неможливим розгляд справи за відсутності сторони позивачки, а також враховуючи відсутність підтвердження поважності причин неявки в судові засідання позивачки та її представника, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

У зв`язку з наведеним, враховуючи повторність неявки в судове засідання, відсутність клопотання про участь в режимі відеоконференції, беручи до уваги те, що в постанові від 16.07.2020 року Верховний Суд висловив позицію про те, що саме адаптивний карантин не є перешкодою для прибуття у суд, залишення позовної заяви без розгляду, на думку суду, у даному випадку, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

За таких обставин, суд погоджується із доводами клопотання відповідача та вважає можливим його задовольнити, залишивши позов без розгляду.

Суд вважає доцільним роз`яснити позивачці, що повернення позову не перешкоджає можливості повторного звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 44, 257, 372 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя М.В.Кравченко