Ухвала

11 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 173/2451/19

провадження № 61-11070ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Прокуратури Кобеляцького району Полтавської області, Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду,

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 04 квітня 2015 року приблизно о 18-00 годині він, перебуваючи на моторному човні разом зі своїм знайомим ОСОБА_2 , був незаконно затриманий на Дніпродзержинському водосховищі в районі села Орлик, Кобеляцького району, Полтавської області працівниками природоохоронного парку «Нижньоворсклянський» та працівниками міліції. Працівники природоохоронного парку в його присутності витягли з води якісь сітки з рибою, завантажили сітки та рибу в їх човен. Приблизно через 1-1.5 години після затримання та перебування на воді, його разом із ОСОБА_2 на човні доправили до бази відпочинку «Берег», яка знаходиться біля села Світлогірське, Кобиляцького району, Полтавської області. Туди ж був доставлений і їх човен. Близько 23-00 години до бази відпочинку «Берег» прибула слідчо-оперативна група, яка протягом ще кількох годин займалась оформленням паперів відносно їхнього затримання на воді та описом вилучених сіток, човна мотора та риби там же працівниками природоохоронного парку було складено ще два адміністративні протоколи на нього та на ОСОБА_2 , відпустили їх обох додому лише о 2-00 годині 05 квітня 2015 року протримавши близько 8 годин без законних на те підстав.

05 квітня 2015 року СВ Кобеляцького РВ УМВС у Полтавській області за фактом незаконного зайняття рибним промислом до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками частини першої статті 249 КК України за № 0000134 та було розпочате досудове розслідування. В травні 2015 року позивачу було повідомлено про підозру про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 249 КК України.

20 травня 2015 року до суду надійшов обвинувальний акт стосовно позивача та ОСОБА_2 , по кримінальному провадженню № 0000134 за частиною другою статті 249 КК України. З 29 травня 2015 року по 28 жовтня 2015 року справа перебувала на розгляді у Кобеляцькому районному суді Полтавської області, де було проведене судове слідство, допитані свідки та досліджені всі докази. Вироком Кобеляцького районного суду від 28 жовтня 2015 року позивача та ОСОБА_2 ,. було визнано невинуватими у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 249 КК України і виправдано за недоведеністю їхньої вини у скоєнні вказаного діяння. 16 листопада 2016 року вироком апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу прокурора було задоволено частково та скасовано вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2015 року. Позивача і ОСОБА_2 , було визнано винуватими за частиною другою статті 249 КК України і їм було призначене покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі. 06 березня 2017 року на підставі вироку апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року позивача було поміщено до Ігренського виправного центру УДПтСУ у Дніпропетровській області № 133. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 вересня 2017 року вирок апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для розгляду по суті.

03 листопада 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з Ігренського виправного центру УДПтСУ у Дніпропетровській області № 133. Всього у виправному центрі він перебував 07 місяців 27 днів.

21 травня 2019 року Полтавський апеляційний суд, розглянувши кримінальне провадження № 0000134, дійшов до висновку про відсутність у його діях та діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 249 КК України та змінивши на підставі статті 404 КПК України, залишив виправдувальний вирок Кобиляцького районного суду від 28 жовтня 2015 року в силі, а апеляцію прокурора без задоволення. Ухвала Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2019 року набрала законної сили в момент її проголошення та станом на вересень місяць 2019 року ніким не оскаржувалась. Під час затримання позивача 04 квітня 2015 року та огляді його речей 4-5 квітня 2015 року у нього було вилучено: дюралевий човен «Южанка» з навісним двигуном «Tohatsu», два весла, захисний костюм (загальновійськовий захисний комплект), які до теперішнього часу йому не повернуті. Незаконними діями (бездіяльністю) держава Україна в особі органу досудового розслідування (на момент притягнення до кримінальної відповідальності Кобеляцький РВ УМВС України в Полтавській області ) і прокуратури (прокуратура Кобеляцького району Полтавської області і прокуратура Полтавської області) і суду (Апеляційний суд Полтавської області, який виніс обвинувальний вирок) завдали йому значної майнової (матеріальної) і моральної шкоди внаслідок незаконного затримання, незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного вилучення його речей та незаконного засудження до обмеження волі. Оскільки, перебуваючи в Ігренському виправному центрі № 133 в період з 06 березня 2017 року по 03 листопада 2017 року (7 місяців 27 днів) він втратив можливість працювати та отримувати заробітну плату. Згідно інформації на сайті ГУ статистики у Дніпропетровській області середня заробітна плата за 2-й квартал 2017 року склала 5 963,67 грн, відповідно за сім місяців і 27 днів втрачений ним заробіток складає 47 112,99 грн. Окрім того 10 000,00 грн позивачем сплачено за надання правової допомоги адвокату, 5 000,00 грн, половина витрат на пальне для поїздок до слідчого відділу Кобиляцького РВ, до Кобиляцького районного суду та до апеляційного суду Полтавської області та Полтавського апеляційного суду. Також ОСОБА_1 були понесені витрати на сплату штрафу відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2019 року в сумі 1 921 грн, які він також відносить до спричиненої йому матеріальної шкоди.

Загалом спричинена майнова шкода складає 64 033,99 грн. Діями відповідачів спричинена також моральна шкода, оскільки під обвинуваченням і слідством він фактично перебував з 04 квітня 2015 року по 20 травня 2019 року, а саме 4 роки 1 місяць та 16 днів. Увесь цей час порушувались нормальні життєві зв`язки позивача, були утруднені спілкування і стосунки з оточуючими людьми. Також він тривалий час перебував у виправному центрі. Тому враховуючи інтенсивність та глибину сприйняття всіх психотравмуючих факторів, що супроводжували його неправосудне переслідування, спричинену йому моральну шкоду позивач оцінює в 400 000 грн.

Тому позивач просив стягнути за рахунок державного бюджету (Державне казначейство України) завдану йому Кобеляцьким РВ УМВС в Полтавській області, прокуратурою Кобеляцького району Полтавської області, Прокуратурою Полтавської області, апеляційним судом Полтавської області майнову шкоду у розмірі 64 033,99 грн, та в рахунок відшкодування моральної шкоди 400 000 грн.

Зобов`язати Кобеляцький відділ поліції ГУНП в Полтавській області та прокуратуру Кобеляцького району Полтавської області повернути незаконно вилучені в нього дюралевий човен «Южанка» з навісним двигуном «Tohatsu», два весла, захисний костюм (загальновійськовий захисний комплект), а в разі неможливості повернути вказані речі, зобов`язати відшкодувати їх вартість в сумі 38 944,00 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів державного бюджету (Державної казначейської служби України) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 36 327,15 грн та в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 400 000грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2020 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Прокуратури Полтавської області - задоволено частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ; стягнення за рахунок коштів державного бюджету (Державної казначейської служби України) на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в сумі 36 327,15 грн та моральної шкоди в сумі 400 000 грн; в частині розподілу судових витрат - скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Прокуратури Кобеляцького району Полтавської області, Прокуратури Полтавської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 250 000 грн компенсації моральної шкоди, 10 000 грн витрат на надання юридичної допомоги, а всього 260 000 (двісті шістдесят тисяч) грн 00 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення втраченого заробітку - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду - відмовлено у повному обсязі.

23 липня 2020 року Державна казначейська служба України засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційного скаргою на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є стягнення майнової шкоди у розмірі 64 033,99 грн; моральної шкоди 400 000 грн та зобов`язання Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області та прокуратуру Кобеляцького району Полтавської області повернути незаконно вилучені дюралевий човен «Южанка» з навісним двигуном «Tohatsu», два весла, захисний костюм (загальновійськовий захисний комплект), а в разі неможливості повернути вказані речі, зобов`язати відшкодувати їх вартість в сумі 38 944 грн.

Ціна позову у даній справі становить 502 977,99 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 2 102 * 250 = 525 500).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Державна казначейська служба України подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Прокуратури Кобеляцького району Полтавської області, Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська