ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року

м. Харків

справа №626/274/20

провадження №22-ц/818/3632/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Соборний відділ ДВС м. Дніпра ГТЮ в Дніпропетровській області,

третя особа: Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу ДВС м. Дніпра ГТЮ в Дніпропетровській області, третя особа Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області про скасування арешту майна

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 06 травня 2020 року у складі судді Рибальченко І.Г., -

в с т а н о в и в:

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Соборного відділу ДВС м. Дніпра ГТЮ в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень (а.с. 40-46), просила скасувати арешт нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :10:000:0064, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області, який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника № 59384067 від 24 червня 2019 року державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Крайняк М.С., в межах виконавчого провадження, номер запису 32213873 (спеціальний розділ), вид обтяження: арешт нерухомого майна, арешт права оренди земельної ділянки, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 47585266 від 02.07.2019 року державним реєстратором Крайняк М.С.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 06 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Красноградського районного суду Харківської області від 06 травня 2020 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, які мають значення, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що судом не враховано, що постанова державного виконавця про накладення арешту на земельну ділянку є незаконною та такою, що порушує права позивача, фактично накладено арешт на земельну ділянку, яка є власністю померлого та його спадщиною, до якої жодного відношення, жодних речових прав ПАТ «Насінневе», як боржник у виконавчому провадженні, не має. Існування незаконного обтяження - арешту грубо порушує права позивача, як спадкоємиці померлого, оскільки вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її діда, а також оформити право власності на нього. Також зазначає, що єдиним відповідачем у справі є саме орган ВДВС, оскільки ПАТ «Насінневе» та ПрАТ «Інгосстрах» не мають відношення до земельної ділянки, яка належала померлому ОСОБА_3 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що необхідною умовою для звільнення майна з-під арешту, є вимога про визнання права власності на заявлене спірне майно та відповідно доведення цієї вимоги доказами в справі, а з такою вимогою позивач до суду не зверталась. Доводи позивача про те, що вона є власником земельної ділянки, як спадкоємець ОСОБА_3 не можуть бути підставою для зняття арешту з цього нерухомого майна без попереднього звернення до суду із позовом про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, а отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що не перешкоджає їй звернутися до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на нерухоме майно. Також суд вважав, що вирішити питання про права та інтереси без залучення до участі в справі в якості відповідача стягувача є неправомірним. Клопотання про залучення співвідповідача чи заміну відповідача від ОСОБА_1 та її представника не надходило.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, але не погоджується з мотивами якими суд обґрунтував своє рішення.

Судовим розглядом встановлено, що згідно державного акту на право власності на землю серія ІІ-ХР № 100285 земельна ділянка кадастровий номер :10:000:0064, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області належить ОСОБА_3 ( а.с. )

11 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Насінневе» укладено договір оренди земельної ділянки :10:000:0064, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області строком на 10 років. Договір зареєстрований у ХРВ ДП ЦДЗК при Держкомземі України 19.01.2009. ( а.с. 10-11).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 ( а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно до договору про поділ спадкового майна від 20 листопада 2019 року, посвідченого Ольховською Л.М., державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області, спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 поділено між спадкоємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .( а.с. 19 - 20).

Згідно п. 3 цього Договору про поділ спадкового майна у власність ОСОБА_1 (онуці ОСОБА_3 ) на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом передано земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0064, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області.

Згідно постанови Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 24.06.2019 в межах виконавчого провадження 59384067, боржником по якому є ПрАТ «Насінневе, стягувачем ПрАТ « Страхова компанія «Інгосстрах» накладено арешт на право оренди земельних ділянок, зокрема і на право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0064( п.п.11 п.1 постанови) (а.с.22-24).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка кадастровий номер :10:000:0064 станом на 20.11.2019 номер запису 32213873 (спеціальний розділ) державним реєстратором Крайняк М.С. 02.07.2019 зареєстровано обтяження. Зміст характеристики обтяження: арешт права оренди земельної ділянки, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 47585266 від 02.07.2019 року, суб`єкт обтяження : ПрАТ «Насінневе», обтяжувач Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі постанови про арешт майна боржника від 24 червня 2019 року в межах виконавчого провадження № 59384067 ( а.с. 21).

Постановою від 03 лютого 2020 року державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області, Ольховською Л.М., відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку № НОМЕР_2 кадастровий номер:10:000:0064, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області, після смерті ОСОБА_3 (а.с. 29).

Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії зазначено наявність арешту на право оренди земельної ділянки кадастровий номер :10:000:0064, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області , який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 24 червня 2019 року державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області., в межах виконавчого провадження № 59384067, в якому зазначено про заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій».

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Реалізуючи право на судовий захист, передбачене ст.55 Конституцією України, ст.5 ЦПК України, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці десятому пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. При цьому, визначений вказаними статтями перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком у названих статтях, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

При цьому, особа, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту, повинна дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Так, предметом позову у цій справі є вимога ОСОБА_1 проскасування арешту нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :10:000:0064, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області, який накладений на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника ВП № 59384067 від 24 червня 2019 року.

Матеріалами справи установлено, що арешт накладено, в межах виконавчого провадження № 59384067 на право оренди ПрАТ «Насінневе» земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0064. При цьому арешт на земельну ділянку, про скасування якого просить позивачка, державним виконавцем не накладався.

Таким чином, колегія суддів вважає, що не може бути скасований арешт на нерухоме майно, який не був накладений.

Накладення арешту на право оренди спірної земельної ділянки, що належить боржникові ПрАТ «Насінневе», не є тотожними накладенням арешту на земельну ділянку належну ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є позивачка.

Крім того, строк дії договору оренди між ОСОБА_3 та ПрАТ «Насінневе» закінчився.

За таких обставин в задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити з вищезазначених підстав.

Оскільки частина 4 статті 376 ЦПК України передбачає у якості підстави для зміни судового рішення також і випадки доповнення або зміни його мотивувальної частини, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а саме: оскаржуване рішення Красноградського районного суду Харківської області від 06 травня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Так як вимоги апеляційної скарги щодо скасування судового рішення та ухваленням нового про задоволення позову залишаються без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України, між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ч. 4 ст. 376 ст.ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 06 травня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення складено 11 серпня 2020 року.