Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1136/19

22 січня 2020 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Дякун М.В.,

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про демонтаж вбиральні та вигрібної ями,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про демонтаж туалету та вигрібної ями.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно до її володіння належить також стодола, огорожа та колодязь. На одному подвір`ї з нею, у приміщенні колись літньої кухні, яка використовується відповідачем як житлове приміщення, проживає ОСОБА_3 , її колишній чоловік. Відповідач на своїй частині подвір`я облаштував вигрібну яму та туалет на відстані 15 метрів від криниці. Внаслідок неналежного влаштування та утримання туалету та вигрібної ями, рідкі відходи з них потрапляють на її частину земельної ділянки, а також просочуються у криницю. Така ситуація призводить до забруднення питної води. Богородчанською філією Івано-Франківського лабораторного центру МОЗ України 06.03.2019 року було відібрано проби води і лабораторний аналіз показав, що при санітано-хімічному дослідженні води виявлено її невідповідність ДСанПін 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною». Це створює їй значні незручності, оскільки вона змушена постійно носити від сусідів воду для питних потреб . В добровільному порядку вирішити питання перенесення вбиральні відповідач не бажає. Просила зобов`язати відповідача демонтувати вбиральню та вигрібну яму, яка влаштована на його чатині подвір`я. Оскільки у володінні відповідача через дорогу є земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, то вважає, що він безперешкодно може влаштувати туалет там.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що після розірвання шлюбу з відповідачкою у 1996 році певний час не проживав у спірному домоволодінню. Протягом останніх років він живе на одному з позивачкою подвір`ї у літній кухні, хоча жодних правовстановлюючих документів на це майно не оформляв. Вигрібною ямою він та позивачка раніше користувалися спільно ще під час перебування у шлюбі. Використовували для складування гною від худоби. Крім того, він, позивачка та їхні діти постійно користувалися одним туалетом, який розташований на відстані близько 20 метрів від криниці. У даний час він користується тією ж криницею, що і позивачка і її твердження, що вода непридатна для споживання вважає надуманими. У задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку на АДРЕСА_1 . До складу її володіння входить також колодязь.

Вигрібна яма та туалет, які розташовані на частині домоволодіння, що використовує в даний час відповідач, розташовані на відстані 15 метрів від колодязя. Це підтверджено актами органу місцевого самоврядування від 20.11.2018 року, від 28.05.2019 року. Цими ж актами комісія сільської ради рекомендувала перенести туалет та вигрібну яму на відстань не менше 20 метрів, відповідно до нормативних вимог. Однак відповідач зазначених рекомендацій не виконав.

Допитаний у судовому засіданні сільський голова Волочій М.С. пояснив, що неодноразово за скаргами позивачки комісія сільської ради виходила для обстеження та вивчення можливості врегулювання конфлікту між колишнім подружжям, які самі провели розподіл між собою колись одного домоволодіння. ОСОБА_3 , котрому відійшли господарські споруди до яких примикають вбиральня та вигрібна яма, утримує їх у неналежному санітарному стані, внаслідок чого нечистоти, особливо у період дощів витікають та забруднюють навколишню територію. Вважає, що у межах земельної ділянки, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, можна знайти місце, де обладнати вбиральню та вигрібну яму з дотриманням санітарних норм і правил.

Даючи оцінку встановленим обставинам, суд виходить з таких міркувань.

Власники і землекористувачі земельних ділянок, відповідно до статті 103 Земельного кодексу України, повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей: затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо. Власники та землекористувачі зобов"язані також не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

Згідно ст 104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоровя людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Судом встановлено, що сторони за обопільною згодою розділили між собою житловий будинок та господарські будівлі і споруди колись одного домоволодіння. Позивачка на житловий будинок виготовила свідоцтво про право власності. Вбиральня та вигрібна яма, які були влаштовані у домоволодінні, перейшли разом зі стайнею у користування ОСОБА_3 . Як слідує з досліджених судом документів, вигрібна яма та вбиральня влаштовані на відстані 15 метрів до колодязя, який є джерелом питної води.

Згідно із "Державними санітарними нормами і правилами" дворові вбиральні треба розташовувати не ближче 15 м від житлового будинку і літньої кухні, а від питного колодязя не ближче як за 20 м.

Результат лабораторного дослідження Богородчанською філією Івано-Франківського лабораторного центру МОЗ України показав невідповідність взятих проб державним санітарним нормам і правилам (ДСанПін 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною»). Зокрема виявлено кишкові палички, що є індикатором потрапляння у воду фекалій.

Способами захисту цивільних прав та інтересів серед інших можуть бути припинення дії, яка порушує право (стаття 16 Цивільного кодексу).

Зі змісту статей 16, 391 ЦК України вбачається, що власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та вчинення порушником дій, спрямованих на ліквідацію перешкод у користуванні.

Можливим способом усунення порушеного права суд вважає покладення на відповідача обов`язку перенести вбиральню та вигрібну яму у межах земельної ділянки відведеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з дотриманням «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України» від 19.06.1996 № 173, (далі ДСП-173-96), ДБН Б.2.2-12:2018«Планування і забудова територій».

Вимога позивачки про винесення відповідачем вбиральні та вигрібної ями за межі ділянки, яка була відведення для будівництва на іншу належну йому земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства задоволенню не підлягає, оскільки суперечить як цільовому призначенню земельної ділянки так і здоровому глузду.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позові вимоги ОСОБА_1 Задовольнити частково. Зобов"язати відповідача перенести вбиральню та вигрібну яму у межах земельної ділянки відведеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з дотриманням «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України» від 19.06.1996 № 173, (далі ДСП-173-96), ДБН Б.2.2-12:2018«Планування і забудова територій».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами до Івано-Франківського апеляційного суду через Богородчанський районний суд в 30-тиденний строк з часу його проголошення.

Суддя Битківський Л.М.