Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2566/18 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 3 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги Міністерства освіти і науки України в особі Центру професійно-технічної освіти м.Житомира та заступника прокурора Житомирської області

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І.

у цивільній справі №296/2566/18 за позовом заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України в особі Центру професійно-технічної освіти м.Житомира до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління житлового господарства Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор виконавчого комітету Житомирської міської ради Таран (Шевченко) Олена В`ячеславівна, Департамент реєстрації Житомирської міської ради, Служба у справах дітей Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про приватизацію, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року заступник керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України в особі Центру професійно-технічної освіти м.Житомира звернувся до суду з позовом. Просив визнати незаконним та скасувати розпорядження про приватизацію №64182, видане 25.04.2016 р. начальником управління житлового господарства Житомирської міської ради, яким задоволено прохання ОСОБА_1 про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну спільну сумісну власність; визнати недійсним свідоцтво №64182 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 25.04.2016 р. начальником управління житлового господарства Житомирської міської ради на підставі розпорядження про приватизацію №64182 від 25.04.2016 р.; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що Центром професійно-технічної освіти м.Житомира в особі директора ОСОБА_5 на підставі рішення профспілки та адміністрації ЦПТО м.Житомира (протокол №48 від 10.04.2008 р.) 23.05.2008 року видано ОСОБА_1 з сім`єю із чотирьох осіб ( ОСОБА_1 , дружині ОСОБА_2 , сину ОСОБА_3 та матері ОСОБА_6 ) ордер №36 на житлове приміщення, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний багатоквартирний житловий будинок перебуває у власності держави в особі Міністерства освіти і науки України та знаходиться в оперативному управлінні центру професійно-технічної освіти м.Житомира.

25.04.2016 року начальником Управління житлового господарства Житомирської міської ради, за заявою ОСОБА_1 було видано розпорядження №64182 про приватизацію вказаної квартири, яким квартиру передано у приватну спільну сумісну власність та видано свідоцтво №64182 про право власності на неї. Прокурор вважав, що приватизація квартири відбулася з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Міністерство освіти і науки України в особі Центру професійно-технічної освіти м.Житомира просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вважає висновок суду, що розпорядження про приватизацію прийнято уповноваженим органом в порядку та спосіб, встановлені законом, за згодою балансоутримувача, є помилковим та таким, що не відповідає нормам матеріального права. Порядок набуття права власності на квартиру в порядку приватизації регламентовано Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і «Положенням про порядок передачі квартири (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджене Наказом МЖКГ №396 від 16 грудня 2009 року. А саме, право власності може бути набуте шляхом безоплатної передачі громадянам квартир у власність спеціально уповноваженим на те органом згідно зі ст.ст.3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Наведена норма закону чітко вказує на те, що орган місцевого самоврядування і створений ним орган приватизації може приймати рішення з приводу приватизації виключно того майна, яке на момент прийняття такого рішення перебуває в комунальній власності. До прийняття оспорюваного розпорядження та видачі свідоцтва про право власності на житло багатоквартирний житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , перебував у власності Держави Україна в особі Міністерства освіти і науки України та знаходиться в оперативному управлінні Центру професійно-технічної освіти м.Житомира, що підтверджується листом Фонду державного майна України № 10-15-10679 від 12.06.2015 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №116239585 від 05.03.2018 року та балансом ЦПТО. Отже, житловий будинок у власність відповідної територіальної громади не був переданий, територіальна громада м. Житомира, не набула права власності на даний житловий будинок у встановленому законом порядку, цей житловий будинок не набув статусу комунальної власності Житомирської територіальної громади, а тому щодо нього не може вирішуватись питання про приватизацію мешканцями належних до нього жилих і нежилих приміщень. Тому, на думку апелянта, в даних правовідносинах орган місцевого самоврядування не являється уповноваженим органом приватизації і не має повноважень щодо прийняття рішення про надання дозволу на приватизацію спірного майна. З наданих у матеріалах справи доказів (лист ФДМ України, довідки з державного реєстру прав на нерухоме майно, Статуту ЦПТО, балансу ЦПТО, наказу Міністерства освіти та науки №218 від 03.03.2018) вбачається, що власник спірного житлового будинку ніяких рішень щодо його передачі у власність Житомирській територіальній громаді не приймав.

У поданій апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, винесене з порушенням норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини та норм процесуального права. Зокрема вважає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться у власності держави Україна в собі Міністерства освіти і науки України та закріплена на праві оперативного управління за ЦПТО, а тому її приватизація могла бути здійснена виключно органами приватизації ЦПТО м. Житомира. В свою чергу місцевою прокуратурою разом з позовною заявою надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази перебування спірного житлового приміщення у власності Держави України в особі Міністерства освіти і науки України, та закріплення його на праві оперативного управління за ЦПТО. Це, зокрема, листи ЦПТО №38 від 03.07.2017р., №74 від 29.09.2017р. з додатками до них, витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №54073006 від 26.02.2016р., наказ Міністерства освіти і науки України №218 від 03.03.2018р. (пункт 29 додатку), звітом форми 26 (д) «Відомості про нерухоме державне майно станом 01.01.2018», інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №117641756 від 20.03.2018р., №116239585 від 05.03.2018р. Відмовляючи у позові, суд в оскаржуваному рішенні зазначав, що позивачем не заявлено вимоги про визнання недійсним ордера на жиле приміщення, а відтак всі посилання місцевої прокуратури про незаконність ордера судом відхиляються. Проте, за змістом позовної заяви прокурором доводилося за допомогою належних та достовірних доказів не факт незаконності, а відсутність факту видачі його компетентним органом та правових підстав видачі ордера на вселення до спірної квартири. Крім того, на думку апелянта, наявність чи відсутність вказаної позовної вимоги жодним чином не спростовує доводів позовної заяви та не впливає на вирішення позовної вимоги про визнання незаконним і скасування розпорядження про приватизацію №64182 від 25.04.2016 р., виданого Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради та вимог, від неї похідних.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2008 року центром професійно-технічної освіти м.Житомира ОСОБА_1 з сім`єю із чотирьох осіб ( ОСОБА_1 , дружині ОСОБА_2 , сину ОСОБА_3 та матері ОСОБА_6 ) було видано ордер на житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначений ордер є чинним.

Відповідачі зареєстровані та проживають у вказаній квартирі ще до видання ордера (т.1 а.с.99). Як свідчать матеріали справи проживання відповідача ОСОБА_1 в спірному жилому приміщенні обумовлено наданням його для проживання його батькові, який працював у відповідача протягом тривалого часу.

28.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до керівника органу приватизації з заявою УЖГ №66029 про приватизацію вказаної квартири та заявою про видачу свідоцтва про право власності на житло.

25.04.2016 року начальником Управління житлового господарства Житомирської міської ради було видано розпорядження №64182, яким квартиру передано у приватну спільну сумісну власність та видано свідоцтво №64182 про право власності на неї.

05.05.2016 року державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Таран (Шевченко) О.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Рішення про державну реєстрацію права власності №29557862. Номер запису про право власності: 14463604.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що достатніх підстав для задоволення позову та скасування приватизації спірного житла не було.

При цьому судом враховано, що порядок та підстави приватизації державного житлового фонду визначається Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та деталізується Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009.

Відповідно до п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до п.п.1,3 ст.8 даного Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Аналогічна норма закріплена в п.13 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно з п.9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

Як вбачається із наведеного змісту п.9 ст.8 Закону державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій установ може передаватись у комунальну власність за їх бажанням. При цьому Закон не містить заборон приватизації такого житлового фонду без передачі до комунальної власності. Також закон не визначає підпорядкованість вирішення питання приватизації певному органу приватизації в залежності від належності житлового фонду, а лише перелічує уповноважені органи приватизації.

Позивачем не надано доказів про створення органу приватизації в ЦПТО. Разом з тим, представник органу приватизації в суді пояснила, що видачі оскаржуваного розпорядження передувало звернення до Міністерства освіти з приводу надання дозволу на приватизацію. За отриманою відповіддю такої згоди не потребувалося. Крім того, приватизація здійснювалася за домовленістю з власником житла - ЦПТО.

Обгрунтовуючи заявлені в суді вимоги, позивач посилався на те, що будинок, в якому розміщена спірна квартира, перебуває оперативному управлінні державної установи.

Проте, матеріали справи свідчать, що ці обставини, які на думку позивача свідчать про незаконну приватизацію спірної квартири, виникли вже після передачі квартири у приватну власність.

Так, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить про те, що 23 лютого 2016 року було зареєстровано право власності на житловий будинок за Державою Україна в особі Міністерства освіти і науки України у формі державної власності (т.1а.с.43).

За змістом п.6.10 Статуту ЦПТО в редакції станом на 2016 рік, об`єкти права власності, в тому числі і житло, є державною власністю і перебуває у користуванні Центру (т.1 а.с.70).

На праві оперативного управління багатоквартирний будинок, в якому розміщена спірна квартира, закріплений на праві оперативного управляння за ЦПТО м.Житомира наказом №218 від 03.03.2018 року, тобто, після приватизації житла (т.1 а.с.115).

Зміни в цій частині в Статут ЦПТО в новій редакції внесені в 2017 році (т.1 а.с.72-92).

У частині десятій статті 8 Закону закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Представники позивача під час апеляційного розгляду справи визнали, що спірне житлове приміщення під цей перелік заборон не підпадає.

Згідно з п.17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Серед них має бути і копія ордера про надання жилої площі, а також документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись у 2016 році до органу приватизації, відповідач отримав консультацію та вичерпний перелік документів, які він мав надати для приватизації спірної квартири. Усі необхідні документи ОСОБА_1 додав до заяви про приватизацію нерухомого майна.

У зв`язку з наведеним суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідач виконав вимогу пункту 18 Положення, а орган приватизації ухвалив законне розпорядження про задоволення заяви ОСОБА_1 .

При цьому суд правильно вважав, що наймач та члени його сім`ї вселилися у спірне житлове приміщення на законній підставі і протягом тривалого часу правомірно і добросовісно ним користуються, на спірну житлову площу окрім відповідача ніхто не претендує, спірна квартира є єдиним об`єктом нерухомого майна, та єдиним житлом сім`ї відповідача.

Тому суд зробив правильний висновок про захист житлових прав ОСОБА_1 та членів його сім`ї, оскільки приватизація спірної квартири була здійснена уповноваженим органом приватизації, в порядку та спосіб встановленими законом за згодою балансоутримувача майна.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України в особі Центру професійно-технічної освіти м.Житомира та апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 03.02.2020 року.