Ухвала

11 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 759/5110/20

провадження № 61-10110ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року повернуто особі, що її подала.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; отримувач коштів: УК у Печерському районі/Печерський р-н/21081100; код отримувача , банк отримувача: казначейство України (ЕАП) рахунок отримувача UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 21081100) штраф у розмірі 2 102 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що застосування скаржником образливих висловлювань в тексті його апеляційної скарги на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року, які дискредитують судові органи України та їх посадових осіб, суд апеляційної інстанції розцінює, як зловживання процесуальними правами, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає поверненню, а також накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 102 грн.

13 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з апеляційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині накладення штрафу.

Однак апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду Верховним Судом та підлягає поверненню з наступних підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 148 ЦПК України ухвалу про стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду вищої інстанції. Оскарження такої ухвали не перешкоджає розгляду справи.

Згідно пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про накладення штрафу в порядку процесуального примусу.

Ураховуючи викладене, ухвала суду апеляційної інстанції про накладення штрафу в порядку процесуального примусу може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги в порядку, визначеному Главою 2 (Касаційне провадження) розділу V(Перегляд судових рішень) ЦПК України.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навів жодної підстави оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в касаційному порядку та не зазначив у чому полягає порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Мотивувальна частина апеляційної скарги містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення, також заявник вживає образливі вислови і некоректні висловлювання на адресу суддів та судової влади України, що є недопустимим.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, те що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик