Дата документу 10.08.2020
Справа № 334/8718/19
Провадження № 2/334/1856/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Запоріжжя Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Добрєва М.В., за участю секретаря Череп М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності і його поділ, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника позивача адвоката Скуратова Дмитра Володимировича звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності і його поділ.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.05.1989 року між сторонами був укладений шлюб, який 21.05.2019 року був розірваний.

З квітня 1997 року по теперішній час сторони ведуть спільне господарство і мешкають у квартирі АДРЕСА_1 .

Реєстрація розірвання шлюбу у травні 2019 року не припинило відношень між сторонами, вони ведуть спільне господарство, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та спільний бюджет.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі в період з 1989 року по 2019 роки, сторонами накопичувалися грошові кошти, в тому числі, для придбання в майбутньому нерухомості для поліпшення житлових умов.

Станом на початок 2019 року грошових коштів достатніх для придбання нерухомості вистачало. Приблизно у березні 2019 року відповідач запропонувала позивачу розірвати шлюб і придбати житлову нерухомість, на що позивач погодився і шлюб було розірвано за обоюдною згодою сторін у органах реєстрації, без судових рішень.

26.09.2019 року, через чотири місяці після розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 придбала за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2 на своє ім`я.

За домовленістю між сторонами придбання квартири було необхідно для здачі її в оренду в майбутньому на нетривалий час для отримання доходу.

На думку позивача, даний об`єкт нерухомості придбаний за грошові кошти, які були накопичені ними з часу реєстрації шлюбу, ніяких правочинів щодо набуття відповідачем активів за період з травня 2019 року по вересень 2019 року не було.

Через 10 днів, а саме 06.10.2019 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір оренди житлового приміщення.

Позивач просить суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу з 21.05.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Ухвалою суду від 02 січня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, надала суду відзив на позовну заяву в порядку ст..178 ЦПК України, в якій вказала, що ініціатором розлучення був позивач. З 2017 року вони мешкають у різних кімнатах, мають окремий бюджет, за комунальні послуги сплачують порівну, нічого крім спільної дитини в них немає.

Відповідач працює на двох роботах (молодша медсестра та представник косметичної фірми «Фаберлік»). Квартиру придбана після розлучення, грошові кошти у розмірі 301 тис. грн. назбирала наступним чином: 100 тис. грн.. надала у борг дочка ОСОБА_5 , 10 тис. грн.. дала сестра та її чоловік, 101 тис. 744 грн. її заощадження з 2017 року, 1,5 тис. доларів США є половиною 3 тис. доларів США, які розділили позивач і відповідач. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

20.02.2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив в порядку ст..179 ЦПК України, де вказав, що відповідачем не надано належним чином засвічених письмових доказів, яким обґрунтовує свої заперечення відповідач, а надані копії документів, які додатками до відзиву не можуть вважатися. Надання грошових коштів у борг не може підтверджуватися поясненнями осіб. Фінансової спроможності відповідача самостійно купити нерухомість за чотири місяця після розірвання шлюбу не було.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

27.05.1989 року між сторонами був укладений шлюб, який 21.05.2019 року був розірваний.

26.09.2019 року за договором купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В., реєстровий № 1064 Замотаєва Ірина Аркадіївна придбала квартиру АДРЕСА_2 за 301 503,00 грн. (т.1 а.с.103).

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27.11.1996 року належить квартира АДРЕСА_1 у рівних частка, тобто по 1/3 частині кожному (т.1 а.с.46-52).

06.10.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір оренди житла квартири АДРЕСА_2 строком з 06.10.2019р. по 06.10.2020р. (т.1 а.с.44-45).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано данні з місць роботи відповідачки ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласна інфекційна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради і її сукупний дохід за період з 01.09.2017р. по 31.12.2017р. становить 17282,41 грн.; за 2018 рік дохід становить 53182,43 грн.; за період з 01.01.2019 по 28.02.2019р. становить 11556,92 грн. (т.2 а.с.21-24). Також, відповідно до довідки від 06.02.2020 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_2 працює з 01.012010 року консультантом і продавцем косметичних засобів та наданий реєстр накладних з 01.07.2017 року по 29.02.2020 року (т.1 а.с.190-193).

Також, в період з 30.10.2006 року по 27.06.2012 року ОСОБА_2 займалася підприємницькою діяльністю з виробництва верхнього одягу (т.1 а.с.30-31).

На а.с.22-26 т.1 міститься трудова книжка ОСОБА_1 , з якої вбачається, що він з 01.02.2004 року по 03.01.2018 року працював в Запорізькій Єпархії УПЦ. З 19.01.2018 року зареєстрований в Правобережному районному центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю з 18.01.2018 по 15.10.2018 року. Більше записів немає.

Як пояснила у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , дочка сторін, у 2019 році вона щотижня бувала у батьків, батьки проживали у різних кімнатах. У вересні 2019 року дала ОСОБА_2 у борг 100 000 грн. для придбання квартири.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є подругою ОСОБА_2 , буває у неї у квартирі, речей ОСОБА_9 не бачила, зі слів подруги знає, що вона з колишнім чоловіком веде окреме господарство. У вересні 2019 року дала подрузі у борг 76 000 грн. для придбання квартири та надала для огляду суду розписку ОСОБА_2 про отримання грошей у борг від 19.09.2019р.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_2 придбала восени 2019 року квартиру за власний кошт. Дані обставини вона знає зі слів ОСОБА_11 .

Аналогічні пояснення дала суду і Свідок ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона приблизно 15 років знає ОСОБА_14 , ОСОБА_2 їй повідомила, що вони із ОСОБА_15 не підтримують відносин, що вона придбала квартиру у 2019 році за власні кошти.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 суду пояснила, що вона часто відвідує квартиру ОСОБА_2 , вона допомагає налагоджувати комп`ютерну техніку і ніколи не бачила присутнім у квартирі позивача ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_2 приблизно 15 років, останній раз відвідувала квартиру два місяці тому і присутності відповідача у якості мешканця квартири вона не бачила, подруга їй казала, що придбала квартиру за власні кошти.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 суду пояснила, що знає ОСОБА_2 з 1998 року, їй відомо, що сторони мешкають окремо, позивача не бачила майже 2 роки.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що знає позивача 15 років. У грудні 2019 була в гостях у ОСОБА_14 . Відповідач була дома, вважає, що сторони проживали однією сім`ю.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що разом з позивачем вони працювали. Восени 2019 року він приходив до позивача додому, відповідача дома не було. Йому відомо, що сторони разом сплачують комунальні платежі.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що вона є сусідкою сторін. Останній раз була в гостях у сторін, роки два назад.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що вона є дружиною брата позивача. У грудні 2019 року була дома у сторін. Відповідач була дома. Вважає, що сторони проживали однією сім`єю.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачкою в період з 21.05.2019 року по 26.12.2019 року позивач надав фотографії квартири АДРЕСА_1 та посилався на те, що він з ОСОБА_2 вели спільне господарство саме у цей період. Пред`явлені фото не можливо ідентифікувати та визначити час зйомки та не можуть бути покладені в основу рішення.

У судовому засіданні був оглянутий відеозапис зустрічі випускників, де на 51 хв. ОСОБА_1 сказав, що «у мене з`явилася кохана жінка, у мене змінилося життя. Думаю, що в нас все зложиться добре, я цього хочу, все в житті буває».

Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд має встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постановах від 25.12.2013 року (справа №6-135цс13) та від 11.03.2015 року (справа №6-211цс14), судам під час вирішення спору щодо поділу майна осіб, які проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Отже, суд дійшов до висновку про те, що посилання позивача на спільне проживання, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї, враховуючи те, що судом встановлено, що позивач не надав допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період, упродовж якого було придбано спірну квартиру.

Оцінюючи покази допитаних судом у якості свідків осіб, суд приходить до висновку, що обгрунтованих даних про те, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без шлюбу, позивач постійно проживав разом з відповідачкою, покази не містять.

Визначаючи правовий режим майна, набутого в «цивільному шлюбі», слід зокрема доводити факт його спільного створення та наявності у сторони відповідних коштів на момент придбання майна та джерела їх походження.

На підставі аналізу наданих суду доказів, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у нього коштів на момент придбання спірної квартири та вкладення їх у покупку нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 71 СК України, Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ст.12,13,141, 258,259,263,264,265,273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності і його поділ - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду..

Суддя: Добрєв М. В.