ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 серпня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1158/19

Головуючий у першій інстанції Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/927/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської області у складі судді Кутового Ю.С. від 02 червня 2020 року, місце ухвалення додаткового рішення м.Корюківка у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка є дочкою ОСОБА_1 , звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення із житлового приміщення. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказували, що після розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_2 , відповідач залишився проживати у житловому приміщенні, яке належить на праві власності позивачам - по 1/2 частині. Оскільки відповідач ОСОБА_3 перешкоджає позивачам, як власникам, вільно користуватись своїм житлом, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, вчиняє сварки, що негативно впливає на позивачів та дітей, при цьому в добровільному порядку відмовляється від виселення з квартири, позивачі просили виселити відповідача ОСОБА_3 з житлової квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 13.02.2020 року задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення. Виселено ОСОБА_3 з житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. судових витрат.

Додатковим рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.06.2020 року резолютивну частину рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 13.02.2020 року доповнено наступним абзацом: Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 3 200 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції від 02.06.2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам у стягненні з нього 3 200 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.06.2020 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції порушив норми ч.3 статті 270 ЦПК України, оскільки ухвалив додаткове рішення без виклику учасників справи та їх повідомлення про час і місце розгляду справи. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення від 02.06.2020 року необгрунтовано не прийняв до уваги доводи сторони відповідача щодо стягнення з ОСОБА_3 судових витрат. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції необґрунтовано не врахував тієї обставини, що позивачі в позовній заяві зазначили попередній (орієнтовний) розмір судових витрат 769 грн., який складається із сплаченого судового збору за подання позовної заяви. З посиланням на ч.1,ч.2 статті 134, п.9 ч.3 статті 175 ЦПК України доводи апеляційної скарги зазначають, що при поданні позовної заяви попередній розрахунок судових витрат не подавався, що свідчить про порушення вказаних норм права. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції необґрунтовано не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12.11.2019 року у справі №904/4494/18, відносно того, що якщо під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору до суду першої інстанції не подав попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, то його вимоги щодо такого відшкодування є необґрунтованими.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів - адвокат Загалець О.М. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване додаткове рішення суду першої інстанції від 02.06.2020 року.

В судове засідання апеляційного суду позивачі, відповідач, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.158-163), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.95), рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 13.02.2020 року задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення. Виселено ОСОБА_3 з житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. судових витрат.

В подальшому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення (а.с.138), в якій просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь витрати на правову допомогу згідно квитанцій.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 05.11.2019 року (а.с.63), адвокат ОСОБА_4 , що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №129, виданого Чернігівською КДКА 04.08.1994 року, зобов`язався надати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визначені цим договором юридичні послуги щодо захисту їх інтересів в Корюківському районному суді по справі №736/1158/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення.

Відповідно до розрахунку оплати витрат на правову допомогу від 14.12.2019 року (а.с.79), адвокат Загалець О.М. та ОСОБА_1 погодили, що сума гонорару адвоката становить 3 200 грн., виходячи із наступного: вивчення позовної заяви, юридичний аналіз документів та консультація по позову та законодавству, яке регулює спірні витання (2 години) - 1 600 грн.; здійснення представництва інтересів в суді першої інстанції у даній справі (2 години) - 1 600 грн. Вартість однієї години роботи адвоката встановлюється в розмірі 800 грн.

Актом виконаних робіт від 13.02.2020 року (а.с.90) визначено, що адвокат ОСОБА_4 виконав наступну роботу: консультація ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по питанню виселення з житлового будинку, ознайомлення з матеріалами справи та з матеріалами клієнтів, з відзивом відповідача, дата: 15.11.2019 року - 2,10 годин; оформлення додаткових документів та надсилання їх відповідачу, дата: 14.12.2019 року- 1,30 годин; участь у судовому засіданні - 2 години. Всього 5 годин 40 хвилин. Всього сплачено: 3 200 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 21.11.2019 року (а.с.89, з врахуванням пояснення адвоката Загальця О.М. (а.с.173)), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було сплачено адвокату Загальцю О.М. 3 200 грн. (а.с.89).

Додатковим рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.06.2020 року резолютивну частину рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 13.02.2020 року доповнено наступним абзацом: Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 3 200 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Як вбачається із оскаржуваного додаткового рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.06.2020 року (а.с.142), суд першої інстанції виходив із матеріалів справи та приписів статті 270 ЦПК України, яка регламентує додаткове рішення суду.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції порушив норми ч.3 статті 270 ЦПК України, оскільки ухвалив додаткове рішення без виклику учасників справи та їх повідомлення про час і місце розгляду справи. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення від 02.06.2020 року необгрунтовано не прийняв до уваги доводи сторони відповідача щодо стягнення з ОСОБА_3 судових витрат. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції необґрунтовано не врахував тієї обставини, що позивачі в позовній заяві зазначили попередній (орієнтовний) розмір судових витрат 769 грн., який складається із сплаченого судового збору за подання позовної заяви. З посиланням на ч.1,ч.2 статті 134, п.9 ч.3 статті 175 ЦПК України доводи апеляційної скарги зазначають, що при поданні позовної заяви попередній розрахунок судових витрат не подавався, що свідчить про порушення вказаних норм права. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції необґрунтовано не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12.11.2019 року у справі №904/4494/18, відносно того, що якщо під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору до суду першої інстанції не подав попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, то його вимоги щодо такого відшкодування є необґрунтованими.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції від 02.06.2020 року, виходячи із наступного.

Пунктом 3 ч.1 статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до приписів п.4 ч.1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність регламентовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Пунктом 12 ч.3 статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч.1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1, ч.2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.5 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Приймаючи до уваги, що з позовом до ОСОБА_3 про виселення позивачі звернулись до суду у липні 2019 року (а.с.2-5), а договір про надання правової допомоги між позивачами та адвокатом Загальцем О.М. було укладено 05.11.2019 року (а.с.63), доводи апеляційної скарги щодо неподання позивачами разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вони понесли і які очікують понести в зв`язку із розглядом справи, не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення суду першої інстанції від 02.06.2020 року.

Відповідно до ч.2 статті 134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Тобто, вказаною нормою права регламентовано право, а не обов`язок суду відмовити стороні у відшкодуванні відповідних судових витрат у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат.

В матеріалах справи міститься розрахунок оплати витрат на правову допомогу від 14.12.2019 року (а.с.79), а також відповідні дані щодо обсягу наданих послуг адвоката і виконаних робіт, а саме, акт виконаних робіт від 13.02.2020 року (а.с.90).

Факт оплати позивачами послуг адвоката в розмірі 3 200 грн. підтверджується оригіналом квитанції до прибуткового касового ордера (а.с.89). Загальна сума оплати становить 3 200 грн.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги щодо неподання позивачами разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вони понесли і які очікують понести в зв`язку із розглядом справи, не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення суду першої інстанції від 02.06.2020 року. Оскільки вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції від 02.06.2020 року про наявність підстав для задоволення заяви позивачів щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на їх користь документально підтверджених понесених витрат на професійну правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції порушив норми ч.3 статті 270 ЦПК України, оскільки ухвалив додаткове рішення без виклику учасників справи та їх повідомлення про час і місце розгляду справи.

Як вбачається із оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції від 02.06.2020 року, розглядаючи заяву позивачів про ухвалення додаткового рішення у даній справі без виклику сторін, суд першої інстанції виходив із положень ч.4 статті 270 ЦПК України, відповідно до якої у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

При цьому необхідно зазначити, що відповідні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу були надані суду позивачами до ухвалення судом рішення по суті вимог заявленого позову від 13.02.2020 року. А саме, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачами було надано суду: розрахунок оплати витрат на правову допомогу від 14.12.2019 року (а.с.79), акт виконаних робіт від 13.02.2020 року (а.с.90), оригінал квитанції до прибуткового касового ордера про оплату позивачами послуг адвоката в сумі 3 200 грн. (а.с.89).

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 13.02.2020 року питання про стягнення на користь позивачів документально підтверджених понесених ними витрат на професійну правничу допомогу не вирішено. В подальшому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення (а.с.138), в якій просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь витрати на правову допомогу згідно квитанцій. За результатами розгляду даної заяви позивачів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність її задоволення та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачів 3 200 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

При цьому, приписами ч.2, ч.3, ч.4 статті 270 ЦПК України регламентовано, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції обгрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивачів документально підтверджені понесені ними витрати на професійну правничу допомогу, доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення без виклику учасників справи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2020 року.

При цьому, апеляційний суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v.Russia від 29.07.2009 року, Esertas v. Lithuania від 31.05.2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто, не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції від 02.06.2020 року.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: