Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Мальчик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Житомирської області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

11.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до прокуратури Житомирської області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

17.12.2019 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків (а.с.63-64).

18.12.2019 на виконання вимог ухвали Корольовського районного суду м. Житомира позивач подав уточнену позовну заяву (а.с.65-71) та просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 818 184,90 грн., з яких:

- 227 984,90 грн. за втрату працездатності, завданої незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення;

- 77 000 грн. витрат на правову допомогу, отриману під час розгляду справи №295/13008/15-к;

- 33 200 грн. витрат на лікування втраченого здоров`я;

- 500 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.11.2014 слідчим ВР ДТП СВ Житомирського РВ УМВС в Житомирській області внесено до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК України.

22.02.2015 у кримінальному провадженні позивачеві повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

22.07.2015 старшим прокурором відділу прокуратури Житомирської області О.А. Мохарєвим винесено постанову про закриття кримінального провадження.

23.07.2015 постановою першого заступника прокуратури Житомирської області Білошицького О.В. скасовано постанову від 22.07.2015 року.

03.05.2017 вироком Богунського районного суду м. Житомира позивача визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому, та засуджено за ч.2 ст.286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

23.06.2018 Апеляційний суд Житомирської області вирок місцевого суду скасував і закрив кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення.

10.09.2019 постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду касаційні скарги прокурора та потерпілого залишено без задоволення, отже позиція відповідача - прокуратури Житомирської області, що виявилась у незаконному притягненні позивача до кримінальної відповідальності шляхом повідомлення про підозру, інкримінуванні вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, наполяганні в апеляційному та касаційному порядках на законності та обґрунтованості своєї правової позиції щодо позивача повністю спростована висновками судів апеляційної та касаційної інстанції, які підтвердили хибність позиції прокуратури Житомирської області та незаконність повідомлення позивачу про підозру і притягнення до кримінальної відповідальності.

Внаслідок незаконного повідомлення про підозру 22.02.2015 та перебування під слідством і судом до 10.09.2019 позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, яких позивач зазнав внаслідок незаконного повідомлення про підозру та притягнення до кримінальної відповідальності, витратах майже чотирьох з половиною років свого життя для захисту прав і відновлення чесного імені, репутації, порушенні нормальних життєвих умов, що полягало у неможливості влаштуватися на роботу в органи поліції або державної влади, відсутності заробітку, що спричинило погіршення матеріального становища сім`ї.

Зазначає, що з 22.02.2015 по 10.09.2019 він перебував у постійному психологічному напруженні, що негативно вплинуло на психологічний стан, працездатність, продуктивність праці та відносини в сім`ї, в цей період займався виключно захистом своїх прав, відновленням свого чесного імені та перебування в таких життєвих умовах не давало змоги самореалізовуватися в суспільстві.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в сумі 500 000 грн., що сприятиме відновленню його емоційному стану та відповідатиме засадам розумності і справедливості.

Крім того, оскільки остаточне рішення у кримінальній справі ухвалено судом касаційної інстанції 10.09.2019, тому вважає, що розмір компенсації підлягає визначенню згідно розміру мінімальної заробітної плати, який діяв у 2019 році, тобто станом на день закінчення строку перебування позивача під судом, так як право на відшкодування шкоди виникло у позивача після 10.09.2019. Враховуючи, що від дня незаконного повідомлення про підозру до дня ухвалення судом касаційної інстанції остаточного рішення минуло 54 місяців 19 днів, тому з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати у 2019 році 4173 грн. позивач визначає розмір шкоди за втрату працездатності у сумі 227 984, 90 грн.

Також зазначає, що поніс витрати на отримання професійної правничої допомоги під час розгляду кримінальної справи в сумі 77 000, грн., що підтверджується додатковою угодою до договору № 10/04 про надання правової допомоги від 10.04.2017 року та актом виконаних робіт від 04.06.2016 року.

Крім того, у позивача погіршився зір і після обстеження йому був поставлений діагноз міопія та проведена ексимерна лазерна корекція зору обох очей. Витрати на лікування та відновлення зору складають 33 200 грн..

24.12.2019 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження (а.с.73-74).

04.02.2020 представником прокуратури Житомирської області подано відзив на позовну заяву (а.с.77-83), згідно якого представник відповідача визнає позовні вимоги частково та зазначає, що позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір, не підтверджено обсяг страждань, не надано допустимих доказів про розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. за час перебування під слідством та судом.

Вважає, що, враховуючи дату повідомлення позивача про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та дату постановлення судом апеляційної інстанції реабілітуючого судового рішення та розмір мінімальної заробітної плати, що на час подачі позову становить 4173,00 грн., ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом з 22.02.2015 лише по 23.06.2018, тобто за період 3 роки 4 місяці та 1 день у розмірі 167 059, 01 грн.

Зазначає, що задоволення судом позову ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 167 059, 01 грн., що обчислена з розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, є законодавчо гарантованим відшкодуванням, однак у частині, що перевищує цю суму, має відповідати загальним засадам, встановленим для відшкодування моральної шкоди. Проте, у позовній заяві відсутні посилання на докази завдання моральної шкоди, окрім як на процесуальні документи, що мають доказове значення лише в контексті відшкодування шкоди у обсязі, що визначений з розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Також зазначає, що зміст позовної заяви та додані матеріали не підтверджують обставин погіршення стану здоров`я позивача, що б могло призвести до неможливості здійснення ним трудових функцій, внаслідок якого захворювання, травми чи іншої події та чим підтверджується сам факт непрацездатності, тому посилання позивача на втрату працездатності не заслуговують на увагу як такі, що не підтверджені жодними належними доказами.

Безпідставною вважає також позовну вимогу про відшкодування витрат на проведення лазерної корекції зору, оскільки зі змісту позовної заяви не вбачається будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між притягненням позивача до кримінальної відповідальності та діагностованою в нього міопією.

Щодо позовної вимоги про відшкодування коштів, пов`язаних з витратами на правову допомогу під час розгляду справи №295/13008/15-к у сумі 77 000 грн., то зазначає, що зазначена сума витрат на правову допомогу не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки позивачем надано лише додаткову угоду до Договору №10/04 про надання правової допомоги від 10.04.2017, укладену з адвокатом Ковальчуком С.О., згідно умов якої гонорар адвоката склав 12 000 грн., тому не заперечує проти задоволення позовної вимоги у частині відшкодування витрат на правову допомогу лише в сумі 12 000 грн.

28.02.2020 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.98-99).

03.03.2020 представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву (а.с.102-105), згідно якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає її безпідставною та необґрунтованою з тих підстав, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Крім того, зазначає, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, тому відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених в уточненій позовній заяві підстав.

Представники позивача у судовому засіданні просили позов задовольнити з викладених в уточненій позовній заяві підстав.

Представник відповідача - прокуратури Житомирської області у судовому засіданні позов визнавав частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що 22.02.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006397.

03.05.2017 вироком Богунського районного суду м. Житомира у справі 295/13008/15-к ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки (а.с.142-145).

23.06.2018 ухвалою Апеляційного суду Житомирської області у справі 295/13008/15-к вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2017 щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.286 КК України скасовано та кримінальне провадження закрито у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення (а.с.146-154).

10.09.2019 постановою Верховного Суду у справі 295/13008/15-к касаційну скаргу прокурора та потерпілого ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23.06.2018 щодо ОСОБА_1 - без зміни (а.с.155-158).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно п.1 ч.1, ч.2 ст.1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Оскільки позивачеві було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та вироком суду першої інстанції, який у подальшому скасовано, призначено покарання; судом апеляційної інстанції кримінальне провадження закрито у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення; позивач, перебуваючи під слідством і судом протягом тривалого періоду часу, зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, отже наявні достатні правові підстави для відшкодування завданої йому шкоди у порядку, визначеному Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ст.3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно положень ч.ч.1, 5, 6 ст.4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-2203цс15, з якими погодився і Верховний Суд у численних постановах (від 04.06.2018 у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 у справі №464/6863/16, від 21.06.2018 у справі №205/119/17, від 25.07.2018 у справі №607/14493/16-ц, від 19.09.2018 у справі №534/995/17), згідно ч.3 ст.13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Тобто, твердження відповідача Державної казначейської служби України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини є безпідставними, а розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік у 2020 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 4723 гривні.

З урахуванням того, що позивачеві було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення 22.02.2015, тому саме з цього часу слід рахувати строк перебування позивача під кримінальним переслідуванням і період перебування позивача під слідством та судом з 22.02.2015 (дата повідомлення про підозру) по 23.06.2018 року (дата набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду Житомирської області у справі 295/13008/15-к ) загалом складає 40 місяців та 1 день.

Так, розмір відшкодування моральної шкоди, який гарантовано державою, на час розгляду справи судом становить: (40 місяців перебування під слідством і судом х на розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи 4 723, 00 грн. = 188 920,00 грн.) + (4 723, 00 грн. : на 30 днів для визначення середньоденного розміру та х на 1 день = 157,43 грн.), а всього 189 077,43 грн..

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 гривень, то розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися саме у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати. При цьому належного обґрунтування та підтвердження завдання позивачу моральної шкоди саме в розмірі 500 000 гривень у позовній заяві не наведено та в ході судового розгляду не здобуто. Отже, відсутні підстави для визначення відшкодування моральної шкоди у розмірі, більшому ніж гарантовано Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 189 077,43 грн., що є відповідним і достатнім відшкодуванням понесених позивачем моральних страждань.

При цьому доводи Державної казначейської служби України про відсутність підстав для відшкодування шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України є безпідставними, оскільки відповідно до п.п.1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, яким визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та

місцевих бюджетів, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення коштів за втрату працездатності, то позивач в обгрунтування позовної вимоги зазначає, що від дати незаконного повідомлення про підозру (22.05.2015) до дати ухвалення судом касаційної інстанції рішення (10.09.2019) розмір шкоди за втрату працездатності, розрахований ним відповідно до ст.13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, становить 227 984,90 грн..

Однак, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

У п.8 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду також зазначено, що розмір сум, які підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Натомість, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він був працевлаштований на момент повідомлення про підозру та з матеріалів справи не вбачається, що стосовно позивача було обрано запобіжні заходи або застосовано заходи забезпечення кримінального провадження (відсторонення від посади, тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом, заборона займатись певною діяльністю тощо), що він реально відбував кримінальне покарання та ці обставини заважали позивачу працювати, тому позовна вимога про стягнення коштів за втрату працездатності є необґрунтованою, безпідставною та задоволенню не підлягає.

Крім того, при вирішенні питання про відшкодування витрат на лікування втраченого здоров`я відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як зазначає позивач в уточненій позовній заяві у нього погіршився зір, після обстеження йому поставлений діагноз міопія та на відновлення зору ним понесені витрати. Проте, позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я саме у зв`язку з перебування під слідством і судом, а надані документи лише підтверджують проходження ним лікування та не є доказом причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури, суду та завданням шкоди позивачеві. За таких обставин суд доходить висновку про необґрунтованість і безпідставність позовної вимоги про стягнення витрат на лікування та відновлення зору у розмірі 33 200 грн. і відмовляє у її задоволенні.

Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, то відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10

від 17.10.2014 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 року по справі №372/1010/16-ц також зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Оскільки позивачем надано лише копію акту виконаних робіт від 06.06.2016 року №10/15, підписаного адвокатом Дмитренко О.В., і копію додаткової угоди до договору № 10/04 про надання правової допомоги від 10.04.2017 року без зазначення реквізитів справи, укладену з адвокатом Ковальчуком С.О., тому суд позбавлений можливості документально перевірити посилання позивача в частині понесених витрат на правову допомогу та відмовляє у задоволенні позовної вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи у розмірі 77 000 грн. за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.4, 81, 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 189 077,43 (сто вісімдесят дев`ять тисяч сімдесят сім) гривень 43 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач :

ОСОБА_1 ,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1

Відповідач:

Прокуратура Житомирської області

місцезнаходження за адресою:

м. Житомир, вул. С.Ріхтера,11

Відповідач:

Державна казначейська служба України

місцезнаходження за адресою:

м. Київ, вул. Бастіонна, 6

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко