Провадження № 2/760/2144/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

05 серпня 2020 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Шпори М.М.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 134 800, 00 доларів США боргу, 2 775, 00 доларів США 3% річних та 53 914, 00 доларів США процентів у розмірі 3, 5 % за кожен місяць використання коштів.

Посилається в позові на те, що надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 134 800, 00 доларів США, а саме:

- 21 лютого 2018 року в розмірі 70 000, 00 доларів США під 3,5% на місяць на строк до 26 серпня 2018 року;

- 21 лютого 2018 року в розмірі 28 000, 00 доларів США під 3,5% на місяць на строк до 21 серпня 2018 року;

- 26 лютого 2018 року в розмірі 22 000, 00 доларів США на строк до 26 серпня 2018 року;

- 30 вересня 2017 року в розмірі 14 800, 00 доларів США під 3,5% на місяць на строк до 30 березня 2018 року.

Грошові кошти відповідачу передавалися в доларах США.

Відповідач ухиляється від повернення взятих у борг коштів, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Станом на 17 квітня 2019 року борг відповідача становить 191 489 доларів США, який складається з:

- 134 800,00 дол. США - сума основного боргу;

- 2 775, 00 дол. США - 3 % річних;

- 53 914, 00 дол. США - 3, 5 % за кожен місяць використання коштів;

Враховуючи викладене, невиконання відповідачем умов укладених договорів позики, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, проти позову заперечував.

Подав до суду відзив, яким визнав укладення договорів позики відповідача з позивачем та взяття у борг коштів на розвиток бізнесу.

В той же час зазначила, що згідно досягнутої усної домовленості 03 квітня 2018 року, при поверненні частини боргу, вони погодили реструктурувати частину боргу в розмірі 14 800, 00 доларів США, що надавалась на строк до 30 березня 2018 року.

Після цього позивач власноруч знищив розписку на цю суму, а тому наявність її оригіналу в матеріалах справи викликає сумніви в її справжності та достовірності.

Вимога позивача про стягнення одночасно 3, 5 % від суми позики по кожній розписці згідно їх умов, а також 3 % річних не відповідає чинному законодавству.

Вважає, що у зв`язку з тим, що 03 квітня 2018 року відповідачем було погашено суму заборгованості у розмірі 14 800, 00 дол. США за розпискою від 21 вересня 2017 року, та невірного розрахунку позивача в частині нарахування 3, 5 % за користування коштами, заборгованість складає 132 951, 17 дол. США.

Виходячи з цього, вважає позов до задоволення в цьому розмірі.

Ухвалою суду в справі за клопотанням представника відповідача була призначена судова експертиза.

Після повернення справи з експертної установи без виконання у зв`язку з несплатою послуг експертизи, відповідач у судове засідання неодноразово не з`являвся.

Судові повістки на 30 червня 2020 року та на 05 серпня 2020 року були направлені на електронну адресу представника відповідача, підтвердження цього міститься в матеріалах справи.

Повістки про виклик до суду на поштові адреси відповідача та його представника не направлялись в зв`язку з відсутністю фінансування, що підтверджується листом ТУ ДСА України від 02 червня 2020 року № 1-1247/20, а також повідомленням на офіційному сайті суду для відома сторін та учасників справ.

Повідомлення про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України є належним повідомленням.

Судом було вжито всі необхідні заходи для забезпечення явки відповідача та його представника в судові засідання.

Враховуючи викладене та у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього та враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено ряд договорів про надання грошових коштів в борг позивачем відповідачу, а саме:

- 21 лютого 2018 року в розмірі 70 000, 00 доларів США на строк до 26 серпня 2018 року;

- 21 лютого 2018 року в розмірі 28 000, 00 доларів США на строк до 21 серпня 2018 року;

- 26 лютого 2018 року в розмірі 22 000, 00 доларів США на строк до 26 серпня 2018 року;

- 30 вересня 2017 року в розмірі 14 800, 00 доларів США на строк до 30 березня 2018 року.

/ а.с. 9 - 12 /

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що борг відповідачем не повернутий до цього часу і його повернення останній уникає.

Частково визнаючи позов, представник відповідача зазначила про повернення боргу за борговою розпискою від 30 вересня 2017 року на 14 800, 00 дол. США, та знищення, в зв`язку з цим, вказаної розписки позивачем.

Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року за клопотанням представника відповідача в справі була призначена судова почеркознавча експертиза щодо вказаної розписки, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

10 жовтня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання експертної установи про оплату вартості експертизи з доданим до нього рахунком для сплати.

13 листопада 2019 року рахунок на оплату вартості експертизи отриманий представником відповідача в суді.

30 березня 2020 року справа експертною установою була повернута до суду без виконання ухвали в зв`язку з неоплатою відповідачем вартості проведення експертизи.

/ а.с. 75 - 79; 86; 92 - 93 /

За змістом ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких обставин суд вважає, що судом були вжиті всі можливі заходи для її проведення, експертиза не проведена саме з вини відповідача, що, з точки зору ст.109 ЦПК України, є ухиленням від її проведення.

З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладених з відповідачем договорів позики та передачу йому грошових коштів позивач надав суду належним чином завірені розписки відповідача, а оригінал розписки від 21 вересня 2017 року міститься в матеріалах справи.

/ а.с. 9 - 12; 74 /

Наявність розписок у позивача є свідченням невиконання відповідачем умов договорів позики.

Відповідач, ухиляючись від оплати вартості експертизи, не з`явившись в судове засідання, не надавши суду будь-яких доказів на спростування обставин, зазначених в позові, справжність наданих позивачем доказів не спростував.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов"язань за договорами позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

З боргових розписок відповідача вбачається і цього не спростовував представник відповідача, предметом позики була іноземна валюта - долари США.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц / провадження № 14-446цс18 / від 16 січня 2019 року, відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Велика Палата прийшла до висновку, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в валюті позики і таку позицію підтримав у судовому засіданні представник позивача.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою Великою Палатою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, а також у постанові Верховного суду від 06 лютого 2019 року по справі № 175/4753/15-ц.

З розписок відповідача, крім розписки від 26 лютого 2018 року на 22 000, 00 доларів США, вбачається, що сторонами був обумовлений розмір процентів у вигляді 3,5% на строк дії договору.

З розписки від 26 лютого 2018 року про отримання коштів у розмірі 22 000, 00 дол. США розмір процентної ставки сторони не визначали.

Звертаючись до суду, позивач здійснив розрахунок процентів за кожною розпискою станом на момент звернення до суду 17 квітня 2019 року.

З урахуванням вимог ч.1 ст.1048 ЦК України та позиції з цього приводу Верховного Суду, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача процентів за двома борговими розписками від 21 лютого 2018 року та розпискою від 30 вересня 2017 року до закінчення строку їх дії.

З приведеного розрахунку процентів представником відповідача, перевіреного судом, вбачається, що розмір процентів за борговими розписками становить:

- від 21 лютого 2018 року на 70 000, 00 доларів США - 14 700, 00 доларів США;

- від 21 лютого 2018 року на 28 000, 00 доларів США - 5 880, 00 доларів США;

- від 30 вересня 2017 року на 14 800, 00 доларів США - 3 108. 00 доларів США.

Приведених розрахунків представник позивача в судовому засіданні не спростовував, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 23 688, 00 доларів США процентів.

Звертаючись до суду позивач просить також стягнути 3,5% за борговою розпискою від 26 лютого 2018 року на 22 000. 00 доларів США.

З наданої до суду розписки вбачається, що при наданні позики відповідачу сторонами розмір процентів не визначався.

Як зазначено в ч.1 ст.1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на вирішення спору в заявленому розмірі, в тому числі на розмірі процентів за вказаною борговою розпискою в приведеному в позові розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням цього, заявлених позивачем вимог, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача процентів за даною борговою розпискою.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача, який не оспорював представник відповідача, вбачається, що розмір річних становить 2 775, 00 дол. США річних.

Виходячи з цього, суд вважає обґрунтованими і вимоги позивача в цій частині.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача в частині повернення боргу в розмірі 14 800, 00 доларів США за борговою розпискою від 30 вересня 2017 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом про стягнення боргу на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Як зазначено вище, відповідач ухилився від проведення призначеної за клопотанням його представника судової почеркознавчої експертизи за даною розпискою.

Крім того, оригінал даної розписки представником позивача наданий суду для проведення експертизи.

З точки зору закону наявність боргової розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики та неповернення суми позики позивачу.

Зміст наданої представником відповідача розписка від 03 квітня 2018 року в обґрунтування заявленої в суді позиції в цій частині боргу не має відношення до предмету спору сторін, оскільки будь-яка згадка в ній про боргові відносини сторін за приведеними в справі розписками відсутня.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати вирішеним спір між сторонами з приводу боргу в цій частині.

/ а.с. 62 /

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідачем підлягає стягненню судовий збір в розмірі 9 605, 00 гр., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.15,16, 526, ч.2 ст. 610, 612, 625,1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_2 / адреса: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2 / 134 800, 00 доларів США боргу, 2 775, 00 доларів США річних та 23 688, 00 долари США процентів.

Стягнути з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_2 / адреса: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2 / 9 605.00 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва