Справа № 445/494/19
провадження № 2/445/37/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Пилип`яка П. В.

секретаря судового засідання Мацайло О.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 7052 грн. та 30000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що вона є власником будинку та господарських будівель на АДРЕСА_1 . Згідно рішення Золочівської міської ради №224 від 31.10.2014 їй надано дозвіл на реконструкцію господарських споруд, однак здійснити такої вона не може, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перешкоджають їй у проведенні будівельних робіт. В серпні 2018 року відповідачі зруйнували їй стіни гаражу, сараю та літньої кухні та пошкодили бордюр вздовж металевої огорожі, чим заподіяли їй матеріальні збитки в розмірі 7052 грн. Окрім того, через постійні скандали із відповідачами, які кричать та погрожують їй, а також у зв`язку із знищенням майна, їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 30000 грн.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 подали відзив на позовну заяву, у якому зазначили, що внаслідок здійснення позивачем будівельних робіт було пошкоджено будівлі, які належать на праві власності їхньому сину ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вони зробили зауваження позивачці. Вказують, що позивачкою не надано доказів, якими б підтверджувалось нанесення їй моральної шкоди. Окрім того, посилаються на те, що господарські споруди, належні позивачці, вже перебували у аварійному стані, а оцінка збитків проведена без їх відома.

Позивачка подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що належній їй господарські споруди дійсно потребують ремонту, однак при проведенні оцінки заподіяних збитків враховувались лише очевидні пошкодження.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та просили позов задовольнити.

Позивачка додатково пояснила, що вона вирішила провести реконструкцію гаражу. Старий гараж розвалила і почала будівництво нового гаражу, одна із стін якого проходить по межі земельної ділянки, належної синові відповідачів ОСОБА_6 . Зі сторони сусіда на межі земельних ділянок також проходить стіна його гаражу. Коли будівництво стіни її гаражу почало вестися вище стіни гаражу ОСОБА_6 , відповідачі почали чинити їй перешкоди, збивати цеглу, а відповідач також пошкодив паркан, після чого вона викликала поліцію. Вважає, що вони не мали права нищити її гаража, оскільки не є власниками сусідньої земельної ділянки.

Відповідачі та їх представник проти позову заперечили.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що будівельні роботи позивачка виконувала на стіні гаража, належного синові відповідачів, без його згоди на проведення таких робіт. Окрім того, проводячи будівельні роботи, пошкодила бетонне перекриття та шифер на гаражі, належному синові відповідачів. Побачивши це, відповідачка розібрала частину стіни, розміщену на стіні даного гаражу, а цеглу склала на риштування позивачів.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно зняв близько 10-ти цегол, які були на його гаражі і склав їх на землю. Вважає, що позивачка не мала права будувати на його гаражі, оскільки в неї немає на це відповідного дозволу Вказує, що позивачка, будуючи стіну гаражу, пошкодила бетонне перекриття і шифер на його гаражі.

Відповідач ОСОБА_5 додатково пояснила, що 19.08.2019 чоловік повідомив її про те, що на гаражі їх сина сусіди будують стіну. Вона вилізла по драбині на гараж і зняла близько 20-ти штук цегли, які склала на риштовку. Цеглу зняла до рівня їхнього гаражу. Свої дії пояснює тим, що син нікому не давав згоди на будівництво на стіні належного йому гаражу. Щодо пояснень наданих працівникам поліції, зазначила, що такі писала під диктовку поліцейського.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів та їх представника, показання свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами на АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 21.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Швець О.В.

Згідно акту обстеження будинковолодіння АДРЕСА_1 від 28.07.2015, проведеного комісією працівників Золочівської міської ради, будівлі гаражу, сараю та літньої кухні перебувають у незадовільному технічному стані та потребують реконструкції.

Рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради від 31.10.2014 №224 надано згоду ОСОБА_1 на реконструкцію гаража, сараю та літньої кухні відповідно до ескізних пропозицій ОП «ЛОПВАПБ», та зобов`язано позивачку отримати дозвіл на виконання будівельних робіт відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.12.2008, будинок за адресою: АДРЕСА_1 а належить ОСОБА_6 .

З матеріалів перевірки Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області по заяві ОСОБА_1 судом встановлено, що 19.09.2018 позивачка зверталася із заявою до Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області про вжиття заходів реагування до відповідачів, відповідно до якої відповідачі перешкоджають їй у будівництві гаражу, виражаються нецензурними словами і валять стіну, товчуть по паркані, погнули бляху і побили цеглу. 20.09.2018 позивачка повторно звернулася до Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області із заявою, у якій вказала, що 19.09.2018 на належній їй ділянці її батько і шваґер мурували гараж, в цей час сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вилізли на свій гараж і завалили усю вимурувану за день стіну, виражались нецензурними словами, ображали її та її батьків, а сусід, будучи в стані алкогольного сп`яніння, провокував бійку, погнув бляху на паркані, разом з дружиною скидав цеглу з гаража, яку всю побив. Крім того, в матеріалах перевірки Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області містяться пояснення ОСОБА_1 від 20.09.2018, аналогічні за змістом. Із пояснень ОСОБА_5 від 02.10.2018 вбачається, що сусіди вели будівництво гаражу на даху належного їй гаражу, у зв`язку з чим вона зруйнувала дане спорудження зі свого даху.

Дослідженим у судовому засіданні відеозаписом, який надала позивачка, підтверджується, що в ході суперечки відповідачка ОСОБА_5 , перебуваючи на даху гаражу, знімає цеглу і складає її на риштування.

Із досліджених в судовому засіданні фотографій та відеозапису, наданих відповідачем, вбачається, що позивачка дійсно споруджувала частину стіни гаража на стіні гаража ОСОБА_6 , про що свідчать залишки цементного розчину на стіні, а бордюр вздовж металевого паркану містить ознаки руйнування характерні тим, що утворюються внаслідок дії низьких температур.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який доводиться батьком позивачки, повідомив, що разом із зятем Андрієм мурували стіну гаражу у позивачки. Близько 15:00 год. приїхав ОСОБА_3 і почав все валити, при цьому обзиватися. В присутності працівників поліції ОСОБА_5 вилізла на гараж і скидала цеглу на землю. Скинула зі стіни близько 9-ти рядів цегли в висоту, шириною в 1,5 цегли, довжиною 9 10 метрів. Курніцький В.Є скидав цеглу з кута гаража. Половина цегли побилася. Також зазначив, що на стіні гаража ОСОБА_6 вони нічого не робили.

Свідок ОСОБА_8 , яка доводиться матір`ю позивачки, надала показання, що восени 2018 року її чоловік із зятем цілий день мурували стіну гаражу у дочки. Близько обіду приїхав ОСОБА_3 і почав сваритися, поставив драбину на гараж, виліз на драбину і хотів валити стіну, але побоявся. Палкою скинув близько 20-30 цегол. Приїхала поліція, тоді ОСОБА_5 вилізла на гараж і почала валити стіну. Скинула близько 9-ти рядів цегли зі стіни довжиною 5 метрів. В цей час ОСОБА_3 палкою бив по бордюрі і ногою по паркані. Потім ОСОБА_5 знімала цеглу і складала її на риштовку.

ОСОБА_9 , будучи допитаною в якості свідка, повідомила, що є рідною сестрою позивачки і у вересні 2018 року в обід, перебуваючи на подвір`ї господарства належного ОСОБА_1 , бачила відповідача, який стояв на драбині та скидав руками цеглу. Скинув близько 5-10 штук. Після приїзду працівників поліції вийшла ОСОБА_5 , вилізла на гараж і почала руками скидати (зсувати) цеглу. Поліцейський зробив їй зауваження і тоді ОСОБА_5 почала складати цеглу на риштовку. Таким чином, вона пошкодила стіну висотою в 1 метр і довжиною в 5 метрів. В цей час сусід, сточи на драбині, копнув ногою паркан, а потім зліз і почав невідомим предметом стукати по бордюрі.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є працівником поліції і здійснював виїзд на вул. Бродівську у м. Золочеві за повідомленням про вчинення злочину. Не пригадуючи точної дати та часу зазначив, між позивачкою та відповідачами була сварка за межу. В його присутності відповідачка вилізла на драбину і скидала цеглу з гаражу. Скинула близько 5-ти штук цегли.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 вказала, що приїхала на АДРЕСА_1 . Золочеві домовлятися про ремонт автомобіля. В цей час там відбувалася сварка між позивачкою і відповідачем. Вона бачила, як відповідач стукав по паркані, гнув його, а його жінка скинула (зсунула) цеглу зі стіни.

ОСОБА_12 , будучи допитаним як свідок, повідомив, що працював підсобником із ОСОБА_13 і ОСОБА_7 . Подавав їм розчин і цеглу, а вони мурували стіну. Бачив, як після обіду, коли почався конфлікт, жінка вилізла на гараж і почала знімати цеглу. Зазначив, що цегла була старою і складалася в основному із кусків.

Свідок ОСОБА_14 повідомив, що у 2018 році разом з тестем приїхали будувати гараж у позивачки. До обіду мурували стіну по межі земельної ділянки із відповідачем. Для будівництва використовували стару цеглу із розібраного гаражу. Близько 1,2 м в довжину стіна була шириною в 1,5 цегли, інша частини стіни була шириною в одну цеглу. В обід приїхав відповідач і почав скидати цеглу зі стіни. Скинув 8-10 штук цегли. Після цього відповідачка залізла на належний їй гараж і скинула близько 100 цегол на землю, половина із яких побилася, ще близько 100 цегол зняла зі стіни і склала на риштовку.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , оскільки такі є близькими родичами позивачки, а їх показах містяться суттєві розбіжності між собою, а також із показами інших свідків.

Також, суд визнає неналежним та недостовірним доказом висновок про оцінку збитку нанесеного власнику майна, проведеного фізичною особою підприємцем, оцінювачем ОСОБА_15 , згідно якого збиток заподіяний позичці внаслідок руйнування цегляної кладки стіни гаражу та пошкодження бордюру становить 7052,0 грн. оскільки такий викликає сумнів щодо встановленого оцінювачем розміру заподіяної шкоди.

Так, у висновку зазначено, що нанесено шкоду шляхом руйнування щойно цегляної кладки 1,5 цегли, надбудови повздовжньої стіни, площа стіни 9,0 м.кв., шириною 0,40 см. та висотою 0,80 см., що відповідає 10 рядам кладки в 1,5 цегли. При цьому суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_14 , який безпосередньо виконував будівельні роботи, вказував про те, що стіна довжиною 1,2 метри мурувалася шириною в 1,5 цегли, інша частина стіни (7,8 метра) - в 1 цеглу.

Також, оцінювач вказує про пошкодження штукатурки на бордюрі вздовж металевої огорожі протяжністю 580 м. та шириною 0,25 см., однак не враховує причини виникнення таких пошкоджень, які на думку суду мають ознаки руйнування, характерні тим, що утворюються внаслідок дії низьких температур.

Окрім того, згідно висновку площа зруйнованої цегляної кладки ставить 2,88 м. куб. та для відновлення такої необхідно 1094 штук цегли, хоча свідок ОСОБА_10 вказував про декілька штук скинутої зі стіни цегли, а з відеозапису вбачається наявність декількох десятків штук цегли складених на риштуванні.

Також, визначаючи вартість будівельних матеріалів, необхідних для відновлення цегляної кладки, оцінювач не враховує фізичного зносу будівельних матеріалів, хоча судом встановлено, що будівництво велося із старої цегли (кусків цегли) з розібраного старого гаражу, про що вказували свідки, а також не заперечувала сама позивачка. Не враховано і того, що частина будівельних матеріалів (цегли) складено відповідачкою на риштуванні, тобто такі не пошкоджені і можуть бути використані для продовження будівництва.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Відповідно до ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено та в ході судового розгляду не здобуто доказів, якими б підтверджувався факт знищення відповідачами стіни гаражу, сараю та літньої кухні і бордюру вздовж металевого паркану, а також не доведено розміру заподіяної шкоди. Зокрема, доказів, які б підтверджували, що позивачка придбавала будівельні матеріали, які в подальшому використала для виконання будівельних робіт, оплачувала будівельні роботи, у зв`язку з чим понесла відповідні витрати, суду не представлено. Висновок про оцінку завдано збитку судом відхилено як неналежний та недостовірний доказ.

В судовому засіданні позивачці ОСОБА_1 судом було роз`яснено її право клопотати про призначення експертизи для з`ясування розміру заподіяної шкоди, однак позивачка таким правом не скористалася.

Окрім того, суд враховує те, що впродовж тривалого часу між сторонами існують неприязні відносини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Положеннями ст. 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Позивач у позовній заяві вказує про те, постійні скандали із відповідачами нанесли їй моральну шкоду, оскільки вона перебуває у постійному стресі через дії відповідачів, які кричать та погрожують їй, а також знищили її майно.

Однак, доказів, які б підверджували, що відповідачі чинять протиправні дії щодо позивачки, суду не надано, як і доказів про знищення її майна. Окрім того, позивачкою не вказано які моральні страждання вона понесла, тобто не доведено наявність моральної шкоди, а відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині також потрібно відмовити

Керуючись ст.ст. 141, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27.01.2020.

Суддя П. В. Пилип`як