Справа № 454/3241/19 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1244/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_1 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» про визнання недійсним медичного огляду на стан сп`яніння, визнання недійсним акту медичного огляду, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом до відповідача мотивуючи свої вимоги тим, що 03 листопада 2018 року він був зупинений, під час руху на автомобілі марки «БМВ» 524, поліцейськими ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 які розпочали його огляд на стан сп`яніння та примушували пройти тест на приладі «Драгер» невідомої сертифікації.

Він відмовився від такого огляду і попросив дати йому можливість пройти обстеження в лікарні, куди і був доставлений.

Огляд проводився лікарями Сокальської ЦРЛ - травматологом ОСОБА_5 та черговим хірургом ОСОБА_6 .

Названі лікарі насправді ніякого огляду не проводили, без процедури виявлення запаху з порожнини рота, проведення діагностики щодо визначення алкоголю в крові, сечі, слині та повітрі, що видихається вони констатували наявність у нього алкогольного сп`яніння, чим порушили вимоги: Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» затвердженої наказом МВС України та міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року; Постанови КМУ від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу»; Наказу МОЗ СРСР від 08 вересня 1988 року №694 «О мерах по дальнейшему совершенствованию медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения».

Самі лікарі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є лікарями - наркологами або професійно та спеціально підготовленими до медико-технологічного визначення і встановлення діагнозу «Алкогольне сп`яніння» зазначеного в акті і висновку від 03 листопада 2018 року.

Внаслідок бездіяльності та протиправних дій лікарів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є працівниками Сокальської центральної районної лікарні, постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2018 року на нього було накладено адміністративний штраф в сумі 10 200 гривень.

Діями працівників Сокальської центральної районної лікарні йому спричинено матеріальні збитки та моральну шкоду.

З урахуванням зазначених обставин позивач на підставі ст.ст.13,15,16,22,23,1166,1167 ЦК України, просив:

визнати недійсним акт медичного огляду та висновок зі встановлення діагнозу «алкогольне сп`яніння» від 03 листопада 2018 року складені лікарем-травматологом ОСОБА_5 та лікарем-хірургом ОСОБА_6. комунального некомерційного підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна лікарня»;

стягнути з комунального некомерційного підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» матеріальну шкоду в сумі 12 507.80 гривень та моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наявність копії акту медичного огляду «виявлення» стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння №107 від 03 листопада 2018 р. складеного лікарем Сокальської ЦРЛ та висновку щодо результатів медичного огляду від 03 листопада 2018 р. є підставою для відмови в позові і звільняє відповідача від обов`язку, доводити правомірність огляду та складання цих документів в цивільному позові. Таке суперечить п.14 постанови КМУ №1103 від 17 грудня 2008 року, який передбачає можливість оскарження (оспорення) процедури медичного огляду та його результатів.

Зазначав, що він не відмовлявся в лікарні від огляду із застосуванням «Драгера» та ще й наполягав на дослідженні стану сп`яніння за вмістом алкоголю в крові, сечі тощо. Відповідач не повинен був йому відмовляти у цьому.

Суд не застосував до спору норми ст.ст.8,19,49,124,129 Конституції України, ст.ст.22,23,270-275,284-285,1166,1167 ЦК України, пункти «е», «ї» ст.6, ст.3, 14-1,42,44,80 ЗУ «Основ законодавства про охорону здоров`я» ст.266 КУпАП, Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння…» затвердженої наказом МВС Ма Мінохорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.200/15 року, постанову КМУ №1103 від 17.12.2008 року.

Вказує, що суд безпідставно відмовив йому у стягненні матеріально шкоди в сумі 12 507, 80 гривень та моральної шкоди в сумі 20 000 грн. без виклику в судове засідання свідка ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції також дійшов помилкового висновку, що його права і обов`язки не виникли із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, як і те, що розгляд справи не підвідомчий цивільному суду.

Просив рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 р. скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

27 липня 2020 року від Комунального некомерційного підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» надійшло клопотання за Вх. № 18122 , в якому відповідач просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням у відпустці його представника з 27 липня 2020 року по 31 липня 2020 року.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи те, що до клопотання не долучено жодних доказів на підтвердження обставни, викладених у ньому, предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі представника Комунального некомерційного підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня».

28 липня 2020 року комунальним некомерційним підприємством Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому відповідач просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 року - без змін.

Заслухавши суддю- доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним медичного огляду на стан сп`яніння, визнання недійсним акту медичного огляду скасуванню із закриттям провадження по справі, а в решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду). Близький за змістом припис викладений у частині першій статті 2 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду).Аналогічний припис є у частині першій статті 19 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами .

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

ОСОБА_1 у позовній заяві просить визнати недійсним акт медичного огляду та висновок зі встановлення діагнозу «алкогольне сп`яніння» від 03 листопада 2018 року складені лікарем-травматологом ОСОБА_5 та лікарем-хірургом ОСОБА_6. комунального некомерційного підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна лікарня».

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.

При тому як убачається із змісту мотивувальної частини постанови суду медичний огляд ОСОБА_1 проведений лікарями закладу охорони здоров`я з дотриманням встановленого порядку. Будь яких порушень процедури медичного огляду чи законних прав ОСОБА_1 не було (а.с.20).

Таким чином, акт медичного огляду та висновок зі встановлення діагнозу «алкогольне сп`яніння» від 03 листопада 2018 року були предметом перевірки Червоноградського міського суду Львівської області при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП і даним доказам в адміністративній справі була надана належна правова оцінка.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним медичного огляду на стан сп`яніння, визнання недійсним акту медичного огляду суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини є цивільними. Такі відносини виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказу, отриманого в адміністративному провадженні. Тому розгляд заявлених вимог як позовних не може відбуватися за правилами жодного виду судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В цій частині провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, то в цій частині суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні таких вимог.

До загальних умов з відшкодування шкоди належать:

а) протиправність поведінки завдавала шкоди;

б)наявність шкоди;

в) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника та її результатом - шкодою;

г) вина завдавача шкоди.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до 23 ЦПК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови пленуму Верховного суду України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В справах чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не доведено, що в діях лікарів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наявні вищезазначені умови цивільно-правової відповідальності за яких відповідач - Сокальська центральна районна лікарня мала б відшкодовувати йому матеріальну та моральну шкоду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись п 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним медичного огляду на стан сп`яніння, визнання недійсним акту медичного огляду - скасувати, провадження по справі в цій частині закрити, в решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.