РІШЕННЯ

іменем України

10 серпня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бібіка О.В.

за участю секретаря - Горобець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , в якій просила визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_4 .

В обгрунтування позову зазначила про те, що вона народилася в сім"ї батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_4 ". Крім неї, у батьків була інша дочка ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_4 помер. Після смерті батька залишилася спадщина у виді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини квартири був онук (син ОСОБА_2 ) ОСОБА_3 , який зареєстрований та фактично проживає в квартирі зі своєю сім"єю. Після смерті батька ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини звернулася вона та сестра ОСОБА_2 . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину вона позбавлена можливості, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.03.2020 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні у підготовче судове засідання.

30.06.2020 від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просила у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30.07.2020 закрито підготовче провадження.

У судове засідання учасники справи не з"явилися.

Представник позивача ОСОБА_12. надала заяву про розгляд справи без її участі та без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. На позовних вимогах наполягала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у заяві від 10.08.2020 просила розгляд справи провести за її відсутності , у задоволенні позову просила відмовити.

Третя особа ОСОБА_8 просив у задоволенні позовних вимого відмовити, розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи наявність заяв учасників справи про розгляд справи за їх відсутності, з метою недопущення порушення засади розумності строків розгляду справи судом, суд ухвалює рішення на підставі поданих та досліджених у встановленому порядку доказів по справі.

У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного.

Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , зареєстрованого виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області (а.с. 8)

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серїі НОМЕР_2 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, з якого вбачається, що ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5 25.10.1996 шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 7)

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , що належала йому на праві спільної власності, без виділення часток, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на підтсаві свідоцтва про право власності на майно, видане 08.06.1999 Зміївською ТЕС (ас.с. 11)

Статтею 182 цього Кодексу встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Більше того, згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Пашук В.В. ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності (а.с. 20)

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

З довідки директора КП ЗБТІ ЗМА № 1869 від 05.07.2019 вбачається, що згідно архівних матеріалів КП "Зміївське БТІ ЗМА" квартира АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012, належала: в 1/2 частці ОСОБА_3 на підставі свідоцтвва про право власності, виданого Зміївською ТЕС 08.06.1999, зареєстрованого в КП "Зміївське БТІ" 01.11.2004 в кн. НОМЕР_4; в 1/2 частці ОСОБА_9 на підставі свідоцтвва про право власності, виданого Зміївською ТЕС 08.06.1999, зареєстрованого в КП "Зміївське БТІ" 01.11.2004 в кн. НОМЕР_4 (а.с 17)

З довідки завідувача Зміївської державної нотаріальної контори від 18.09.2019 за № 877/02-14 вбачається, що 13.08.2004 заведено спадкову справу № 538/2004 (номер сппави у Спадковому реєстрі 3696722) щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 . Відповідно до цієї справи спадкоємцями померлого ОСОБА_9 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 18)

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

Крім того, Верховним Судом України у постанові від 8 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 висловлена правова позиція, згідно з якою аналіз статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Пунктом 1.2, п.4,12, п.4,14, п.4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що 06.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про праву на спадщину, але до теперішнього часму відповідь нотаріуса не отримала (а.с. 21)

Невиконання нотаріусом прямих приписів нормативного акту створює для позивача невизначеність та порушує її права як спадкоємця першої черги на протязі тривалого часу, що не може ставити позивача у залежність від неправомірних дій нотаріуса.

Таким чином, позивач позбавлений можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Згідно за постановами Верховного Суду України від 31.05.2016 року по справі №826/11379/14, від 10.05.2016 року по справі №п/800/362/15, від 20.04.2016 року по справі №826/16796/14, від 12.04.2016 року по справі №813/7851/13-а, від 01.03.2016 року по справі №826/4860/13-а, від 03.02.2016 року по справі 826/72/15, від 02.02.2016 року по справі № 804/14800/14, від 24.11.2015 року по справі №816/1229/14 (21-3669а15), від 17.11.2015 року по справі №2а-18442/11/2670, від 16.09.2015 року по справі №826/4418/14 (21- 1465а15), встановлено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Щодо аргументів відповідача про відсутність постанови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові, суд керується наступним.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9 на ј частину квартири АДРЕСА_1 , однак, з урахуванням неможливості оформлення нею спадкових прав на вказане нерухоме майно з огляду на відсутність правоустановлюючих документів, суд дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 321, 328, 391, 1301 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), третя особа: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) про визнання права власності у порядку спадкування за законом- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.08.2020.

Суддя -