Справа № 473/607/19
РІШЕННЯ

іменем України

"30" січня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Юнівес»», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 в межах кримінального провадження №473/1594/16-к за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України звернувся до суду з позовом (який в подальшому неодноразово уточнював) до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В позові зазначав, що 16 грудня 2015 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом - легковим автомобілем «Nissan Almera», реєстр. номер НОМЕР_1 , рухався в ранковий час доби по сухій асфальтованій проїжджій частині автодороги Р-06 «Благовіщенське - Миколаїв» /колишня назва «Ульянівка - Миколаїв»/ з боку м. Миколаєва в напрямку м. Южноукраїнська Миколаївської області зі швидкістю руху приблизно 60 км/год.

У цей же час у зустрічному напрямку по своїй смузі руху рухався вантажний автомобіль «Daf XF 105.460», реєстр. номер НОМЕР_2 з напівпричепом «Janmil NW 1S», реєстр. номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 зі швидкістю приблизно 40 км/год.

Підїжджаючи до 144 км + 800 м автодороги Р-06 «Благовіщенське - Миколаїв» /колишня назва «Ульянівка Миколаїв»/, на території м. Вознесенська Миколаївської області по вул. Болгарській /колишня назва вулиці - Рози Люксембург/ в районі житлового будинку №165, ОСОБА_3 в порушення п.п. 2.3 «б», 12.1 та розділу 34 п.1.1 Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змін, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати і мав таку технічну можливість, виїхав на ділянку проїжджої частини, яка була вкрита ожеледицею, де не впорався із керуванням, в результаті чого допустив бічний занос керованого ним транспортного засобу, що призвело до неконтрольованого виїзду на зустрічну смугу руху з перетинанням суцільної лінії розмітки, де сталося зіткнення з автомобілем «Daf XF 105.460», реєстр. номер НОМЕР_2 з напівпричепом «Janmil NW 1S», реєстр. номер НОМЕР_3 , що рухався в зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_4 .

Під час зіткнення транспортних засобів автомобіль «Nissan Almera», реєстр. номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 розташовувався правою передньою частиною, тобто правою частиною переднього бамперу, правою частиною капоту, правим переднім крилом до правої передньої частини автомобіля «Daf XF 105.460», реєстр. номер НОМЕР_2 з напівпричепом «Janmil NW 1S», реєстр. номер НОМЕР_3 , що рухався в зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди під час зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля «Nissan Almera», реєстр. номер НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , який знаходився на правому задньому сидінні транспортного засобу, отримав тяжкі тілесні ушкодження за розладом здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину у вигляді закритого вивиху головки правої стегнової кістки з переломом заднього краю вертлюжної впадини та посттравматичним артрозом правого тазостегнового суглобу з згинальною контрактурою до 120 градусів, забійної рани п`ятого пальця правої кисті з пошкодженням сухожилля згинача, саден голови, тулубу, кінцівок.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм легкового автомобіля «Nissan Almera», реєстр. номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, дії якого знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 тривалий час лікувався. На лікування, в тому числі придбання лікарських засобів, препаратів, матеріалів медичного призначення, медичні дослідження, проїзд до місця проведення експертиз та в зворотному напрямку позивач витратив 16 010,97 грн. Вказані витрати відповідачем не відшкодовані.

Крім цього ОСОБА_1 вказував не те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отриманих тілесних ушкоджень він зазнав моральних страждань, що виразилися у фізичному болю, душевних хвилюваннях, емоційних переживаннях, стресах, погіршенні стану здоров`я, наявності страху можливості повторення негативної ситуації, хвилюваннях щодо можливості його подальшого відновлення, зміні звичайного ритму життя та праці, погіршенні матеріального становища. Грошовий еквівалент моральної шкоди позивач оцінив у 400 000 гривень.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 16 010,97 грн. матеріальної шкоди, 400 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди та 16 500 грн. судових витрат.

Згідно вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Проте згідно ухвали Миколаївського апеляційного суду від 30 січня 2019 року вирок місцевого суду в частині цивільного позову скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 15 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, судом ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 12 березня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

03 травня 2019 року відповідач ОСОБА_3 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (13 серпня 2019 року - на уточнену позовну заяву) згідно якого просив відмовити в задоволенні позову в цілому. При цьому зазначав, що на момент дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність, як володільця автомобіля «Nissan Almera», реєстр. номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова Компанія «Юнівес»», а тому саме страховик зобов`язаний відшкодувати завдану ним матеріальну шкоду, з розміром якої відповідач погоджується. Також ОСОБА_3 вказував на те, що він визнає, що внаслідок своїх протиправних дій він завдав позивачу моральної шкоди. Проте відповідач не погоджується з визначеним позивачем розміром відшкодування, вказуючи на те, що розумним, виваженим та справедливим розміром відшкодування завданих страждань є 13 000 грн., які він сплатив ОСОБА_1 в добровільному порядку.

Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «Страхова Компанія «Юнівес»».

19 вересня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 надала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди до 27 833,06 грн. В іншій частині вимоги залишила без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Відповідач ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзивах на позов.

Представник третьої особи - ПрАТ «Страхова Компанія «Юнівес»» в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі представника третьої особи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, оглянувши матеріали кримінального провадження №473/1594/16-к по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що 16 грудня 2015 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом - легковим автомобілем «Nissan Almera», реєстр. номер НОМЕР_1 , рухався в ранковий час доби по сухій асфальтованій проїжджій частині автодороги Р-06 «Благовіщенське - Миколаїв» /колишня назва «Ульянівка - Миколаїв»/ з боку м. Миколаєва в напрямку м. Южноукраїнська Миколаївської області зі швидкістю руху приблизно 60 км/год.

У цей же час у зустрічному напрямку по своїй смузі руху рухався вантажний автомобіль «Daf XF 105.460», реєстр. номер НОМЕР_2 з напівпричепом «Janmil NW 1S», реєстр. номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 зі швидкістю приблизно 40 км/год.

Підїжджаючи до 144 км + 800 м автодороги Р-06 «Благовіщенське - Миколаїв» /колишня назва «Ульянівка Миколаїв»/, на території м. Вознесенська Миколаївської області по вул. Болгарській /колишня назва вулиці - Рози Люксембург/ в районі житлового будинку №165, ОСОБА_3 в порушення п.п. 2.3 «б», 12.1 та розділу 34 п.1.1 Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змін, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати і мав таку технічну можливість, виїхав на ділянку проїжджої частини, яка була вкрита ожеледицею, де не впорався із керуванням, в результаті чого допустив бічний занос керованого ним транспортного засобу, що призвело до неконтрольованого виїзду на зустрічну смугу руху з перетинанням суцільної лінії розмітки, де сталося зіткнення з автомобілем «Daf XF 105.460», реєстр. номер НОМЕР_2 з напівпричепом «Janmil NW 1S», реєстр. номер НОМЕР_3 , що рухався в зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_4 .

Під час зіткнення транспортних засобів автомобіль «Nissan Almera», реєстр. номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 розташовувався правою передньою частиною, тобто правою частиною переднього бамперу, правою частиною капоту, правим переднім крилом до правої передньої частини автомобіля «Daf XF 105.460», реєстр. номер НОМЕР_2 з напівпричепом «Janmil NW 1S», реєстр. номер НОМЕР_3 , що рухався в зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди під час зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля «Nissan Almera», реєстр. номер НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , який знаходився на правому задньому сидінні транспортного засобу, отримав тяжкі тілесні ушкодження за розладом здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину у вигляді закритого вивиху головки правої стегнової кістки з переломом заднього краю вертлюжної впадини та посттравматичним артрозом правого тазостегнового суглобу з згинальною контрактурою до 120 градусів, забійної рани п`ятого пальця правої кисті з пошкодженням сухожилля згинача, саден голови, тулубу, кінцівок.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм легкового автомобіля «Nissan Almera», реєстр. номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, дії якого знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Згідно вироку Вознесенського міськрайонного суду від 07 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок в цій частині залишений без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30 січня 2019 року.

А відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом також встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як володільця автомобіля «Nissan Almera», реєстр. номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Страхова Компанія «Юнівес»» згідно полісу №АЕ/6266218 від 06 жовтня 2015 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в 100 000 грн. та франшизою в 1 000 грн.

Аналізуючи вимоги та заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

1) В частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди:

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч. 1 ст. 1177 ЦК України).

Матеріальне становище особи, яка завдала шкоду внаслідок вчинення злочину не підлягає врахуванню під час відшкодування такої шкоди (ч. 4 ст. 1193 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України).

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (п. 2) та Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п. 4), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 22-24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, зокрема шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» у страхових правовідносинах визначено поняття «франшиза» - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується (ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу (п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування за встановленою законом формою (п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 68, 166-167), 06 січня 2016 року ОСОБА_3 , а 30 травня 2016 року - ОСОБА_1 звернулися до ПрАТ «Страхова Компанія «Юнівес»» із повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду.

Проте, згідно відповіді ПрАТ «Страхова Компанія «Юнівес»» від 16 грудня 2019 року (а.с. 163-164, 174-175), позивач ОСОБА_1 не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відсутні докази звернення позивача з такою заявою до страховика особисто або з позовом в межах розгляду кримінального провадження №473/1594/16-к по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Україничи в межах вирішення цивільного спору й в матеріалах цивільної справи та кримінального провадження.

Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16 зазначила, що відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 37.1.4 ст. 37 Закону неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 ст. 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, оскільки позивачем пропущено передбачений законом строк для звернення із заявою (позовом) до страховика з приводу отримання страхового відшкодування, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, а тому завдана ОСОБА_1 шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, тобто ОСОБА_3 .

Шкода складається з витрат потерпілого на лікування, придбання лікарських засобів, препаратів, матеріалів медичного призначення, медичних досліджень, проїзду до місця проведення експертиз та в зворотному напрямку. Підтверджений розмір вказаних витрат становить:

-234,48 грн. (за посадочним квитком від 23 травня 2016 року) + 490,94 грн. (за фіскальним чеком від 27 липня 2016 року №149569), а всього 725,42 грн. (а.с. 10; продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 27, 203, 205);

-54,48 грн. (за фіскальним чеком від 17 серпня 2016 року №228566) + 153,03 грн. (за фіскальним чеком від 25 серпня 2016 року №271181) + 9,36 грн. (за фіскальним чеком від 18 серпня 2016 року №0115) + 518,51 грн. (за фіскальним чеком від 02 вересня 2016 року №230998) + 117,60 грн. (за фіскальним чеком від 12 серпня 2016 року №0098) + 147,77 грн. (за фіскальним чеком від 17 серпня 2016 року №157842) + 11,34 грн. (за фіскальним чеком від 06 вересня 2016 року №0048) + 41,58 грн. (за фіскальним чеком від 07 вересня 2016 року №0026), а всього 1 053,67 грн. (а.с. 59; продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 207; т. 2, а.с. 162);

-160 грн. (за фіскальним чеком від 15 серпня 2017 року №531989) + 159,88 грн. (за фіскальним чеком від 15 серпня 2017 року №398367), а всього 319,88 грн. (а.с. 60; продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 2, а.с. 163);

-160 грн. (за фіскальним чеком від 31 серпня 2017 року №541535) + 160 грн. (за фіскальним чеком від 31 серпня 2017 року №541536), а всього 320 грн. (а.с. 61; продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 2, а.с. 164);

-160 грн. (за проїзним квитком від 31 серпня 2017 року №394731) + 160 грн. (за проїзним квитком від 31 серпня 2017 року №394732) + 160 грн. (за проїзним квитком від 07 вересня 2017 року №310669) + 160 грн. (за проїзним квитком від 07 вересня 2017 року №310668) + 3 грн. (квиток ОЕТГ серії 08 №022264) + 3 грн. (квиток ОЕТГ серії 08 №022265) + 3 грн. (квиток ОЕТВ серії 07 №044424) + 3 грн. (квиток ОЕТВ серії 07 №044425) + 3 грн. (квиток ОЕТВ серії 09 №014048) + 3 грн. (квиток ОЕТВ серії 09 №014047) + 5 грн. (квиток КСІД25 №008993) + 5 грн. (квиток КСІД №008994), а всього 668 грн. (а.с. 61 (зворот) + а.с. 62; продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 2, а.с. 164, 165 (зворот));

-160 грн. (за фіскальним чеком від 07 вересня 2017 року №543878) + 160 грн. (за фіскальним чеком від 07 вересня 2017 року №543879) + 7 грн. (квиток КСІД №008995), а всього 325 грн. (а.с. 62 (зворот); продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 2, а.с. 165);

-140 грн. (за фіскальним чеком від 01 грудня 2017 року №0012) + 50 грн. (за фіскальним чеком від 08 вересня 2017 року №0051) + 50,66 грн. (за фіскальним чеком від 06 вересня 2017 року №164320), а всього 240,66 грн. (а.с. 125);

-2 751,63 грн. (за фіскальним чеком від 25 вересня 2018 року №110566) + 54,02 грн. (за фіскальним чеком від 25 вересня 2018 року №0631) + 214,18 грн. (за фіскальним чеком від 23 вересня 2018 року №41250) + 140 грн. (за фіскальним чеком від 28 листопада 2018 року №0030), а всього 3 159,83 грн. (а.с. 126);

-186,58 грн. (за фіскальним чеком від 11 вересня 2018 року №36880) + 50,56 грн. (за фіскальним чеком від 12 вересня 2018 року №237130) + 315,17 грн. (за фіскальним чеком від 29 січня 2018 року №202439) + 123,50 грн. (за фіскальним чеком від 11 вересня 2018 року №0343) + 809,12 грн. (за фіскальним чеком від 24 січня 2018 року №343) + 105,80 грн. (за фіскальним чеком від 11 вересня 2018 року №0944), а всього 1 590,73 грн. (а.с. 127);

-199 грн. (за фіскальним чеком від 19 вересня 2018 року №0224) + 210,70 грн. (за фіскальним чеком від 21 вересня 2018 року №0695) + 718 грн. (за фіскальним чеком від 13 вересня 2018 року №151) + 191,30 грн. (за фіскальним чеком від 20 вересня 2018 року №0745) + 108,68 грн. (за фіскальним чеком від 12 вересня 2018 року №237131) + 53,70 грн. (за фіскальним чеком від 19 вересня 2018 року №0225), а всього 1 481,38 грн. (а.с. 128);

-150,13 грн. (за фіскальним чеком від 16 серпня 2019 року №81990) + 376 грн. (за фіскальним чеком від 07 серпня 2019 року №0321) + 3 450 грн. (за фіскальним чеком від 16 серпня 2019 року №0053) + 1 097 грн. (за фіскальним чеком від 06 серпня 2019 року №0944) + 592,50 грн. (за фіскальним чеком від 12 серпня 2019 року №0105), а всього 5 665,63 грн. (а.с. 129);

-55,03 грн. (за фіскальним чеком від 28 липня 2016 року №137334) + 2,20 грн. (за фіскальним чеком від 29 липня 2016 року №91657) + 166,56 грн. (за фіскальним чеком від 01 серпня 2016 року №267787) + 638,42 грн. (за фіскальним чеком від 03 серпня 2016 року №0056) + 115,85 грн. (за фіскальним чеком від 03 серпня 2016 року №226554), а всього 978,06 грн. (справа №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 202);

-240,28 грн. (за проїзним квитком серії НОМЕР_6 (справа №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 204);

-428,90 грн. (за видатковою накладною від 06 серпня 2016 року № (справа №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 208).

Таким чином, загальний доведений доказами розмір витрат позивача становить 17 197,44 грн. Наявність та розмір матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні не оспорювалися.

Проте з матеріалів справи (а.с. 66, 67; продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 184, 185) вбачається, що 05 березня 2016 року та 25 березня 2016 року ОСОБА_3 двома платежами передав ОСОБА_1 кошти в загальному розмірі 13 000 грн. Зі змісту розписок про передачу коштів вбачається, що вони були передані позивачу в порядку відшкодування матеріальної шкоди. Твердження сторони позивача про те, що вказані кошти були сплачені відповідачем в порядку відшкодування частини завданої шкоди, яка не є предметом судового розгляду, не підтверджені жодними доказами, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 4 197,44 грн. (17 197,44 грн. - 13 000 грн.).

2) В частині вимог про відшкодування моральної шкоди:

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 22-23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, зокрема моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як раніше встановлено судом, позивачем пропущено передбачений законом строк (три роки з моменту дорожньо-транспортної пригоди ) для звернення із заявою (позовом) до страховика з приводу отримання страхового відшкодування, у страховика відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, а тому з врахуванням правових висновків, які Велика Палата Верховного Суду виклала у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16 завдана ОСОБА_1 моральна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, тобто ОСОБА_3 .

Суд вважає доведеним той факт, що внаслідок протиправних винних дій відповідача позивач ОСОБА_1 зазнав моральних страждань, що були обумовлені фізичним болем внаслідок отриманих (тяжких) тілесних ушкоджень, значним погіршенням стану здоров`я та встановленням третьої групи інвалідності (з ураженням опорно-рухового апарату), яке в повному обсязі не відновилося й на час розгляду справи, тривалим лікуванням (що супроводжувалося значними матеріальними витратами), хвилюваннями щодо можливості подальшого відновлення здоров`я, зміною звичайного ритму життя та праці, погіршенням матеріального становища (обумовленого протипоказаннями важкої фізичної праці, роботи з тривалим перебуванням на ногах).

В іншій частині доводи позивача не доведені належними, допустимими та достатніми доказами.

Проте згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує доведений в судовому засіданні характер, обсяг, тривалість страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалий характер, тяжкі наслідки, неможливість швидкого відновлення), вік, стан здоров`я потерпілого, наявність значних змін у його життєвих стосунках, значні час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, поведінку відповідача, який частково відшкодував завдану матеріальну шкоду. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

За встановлених обставин, позивач ОСОБА_1 має право на розумне, виважене та справедливе відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 70 000 грн.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України відповідач (згідно розміру задоволених вимог) зобов`язаний компенсувати іншій стороні судові витрати.

Судом встановлено, що позивач поніс витрати на оплату вартості професійної правничої допомоги та компенсації проїзду свого представника для участі в розгляді справи в загальному розмірі 16 500 грн. (а.с. 11, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 74; а.с. 49, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 209, т. 2, а.с. 152; а.с. 50, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 210, т. 2, а.с. 153; а.с. 51, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 211, т. 2, а.с. 154; а.с. 52, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 1, а.с. 212, т. 2, а.с. 155; а.с. 53, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 2, а.с. 156; а.с. 54, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 2, а.с. 157; а.с. 55, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 2, а.с. 158; а.с. 56, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 2, а.с. 159; а.с. 57, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 2, а.с. 160; а.с. 58, продубльовано у справі №473/1594/16-к, т. 2, а.с. 161).

Вказані витрати понесені позивачем в межах укладеного між ним та представником договору (додаткових угод) про надання послуг професійної правничої допомоги.

Судом задоволено 17,34 % від заявлених позивачем вимог. Таким чином, на користь ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_3 слід компенсувати 2 861,10 грн. судових витрат (16 500 грн. (фактично понесені витрати) х 17,34 % (процент задоволених вимог)).

Також з ОСОБА_3 на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір, виходячи з того, що судом задоволено 15,08 % вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди та 17,50 % вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, до стягнення підлягає:

-126,79 грн. судового збору в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди (840,80 грн. (належний до сплати розмір судового збору) х 15,08 % (процент задоволених вимог));

- 147,14 грн. судового збору в частині вимог про відшкодування моральної шкоди (840,80 грн. (належний до сплати розмір судового збору) х 17,50 % (процент задоволених вимог));

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Юнівес»», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) 4 197 (чотири тисячі сто дев`яносто сім) гривень 44 копійки в порядку відшкодування матеріальної шкоди, 70 000 (сімдесят тисяч) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, а також 2 861 (дві тисячі вісімсот шістдесят одну) гривню 10 копійок судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106), , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) 273 (двісті сімдесят три) гривні 93 копійки судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2020 року.

Суддя: О.В. Вуїв