Справа № 159/4666/19
Провадження № 2/159/62/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення у власність частини земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою площею 0,1060 га, кадастровий номер :01:007:0213, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , шляхом повернення ОСОБА_1 у власність частини даної земельної ділянки площею 75 кв.м., яку самовільно захопили відповідачі. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_3 побудований в 1970 році. На даний час він є власником даного житлового будинку.

Рішенням Мощенської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян по Мощенській сільській раді згідно списку» від 15.12.1993 року №19/1, його матері - ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1060 га для будівництва та обслуговування вищезгаданого жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач вказує, що його мати 27.12.2011 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1060 га (кадастровий номер :01:007:0213) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_3 , а 05.04.2012 року його матір подарувала вищевказану земельну ділянку йому.

Користувачем сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , яка в листопаді 2012 року приватизувала дану земельну ділянку. З даного моменту між ними почали виникати конфлікти відносно меж суміжних земельних ділянок, так як землевпорядна організація, що виготовляла технічну документацію ОСОБА_2 , допустила накладення їх земельних ділянок одна на одну. ОСОБА_2 користується своєю земельною ділянкою згідно своїх межових знаків. Відповідно до схеми накладення земельних ділянок існує перетин меж суміжних земельних ділянок площею 48 кв.м. (кадастрові № :01:007:0213 та :01:007:0297) та перетин меж суміжних земельних ділянок площею 27 кв.м. (кадастрові № :01:007:0213 та :01:007:0298).

Окрім цього, позивач вказує, що, згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0240 була поділена на дві інші земельні ділянки з кадастровими номерами :01:007:0297, що належить ОСОБА_2 та :01:007:0298, що належить ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 23.07.2014 року.

Позивач звертався до сусідів щодо мирного врегулювання земельного спору, однак такі звернення не знайшли відгуку з боку сусідів, а тому, беручи до уваги те, що його матір раніше за відповідачів зареєструвала право власності на земельну ділянку, встановивши її межі, відповідачі незаконно користуються земельними ділянками площею 48 кв.м та 27 кв.м відповідно.

Враховуючи вищевикладене та покликаючись на норми чинного законодавства, позивач звернувся до суду та просить заявлений ним позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на пред`явлений позов не подала.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає у повному обсязі покликаючись на наступне.

ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки площею 0,19 га з кадастровим номером :01:002:0297 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером :01:002:0298 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Обидві земельні ділянки сформовані, мають визначені площі, межі та зареєстровані в Державному земельному кадастрі, як такі, що виникли внаслідок поділу належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га.

Поділ належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га на дві земельних ділянки (площею 0,19 га та 0,06 га) був проведений у 2013 році шляхом виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Відповідна технічна документація містить, поміж іншого, акт встановлення та погодження меж із суміжними землекористувачами (землевласниками), схему розташування земельної ділянки, позитивні висновки Відділу містобудування та архітектури Ковельської районної державної адміністрації та Управління Держземагенства у Ковельському районі Головного управління Держземагенства у Волинській області щодо площі, меж та конфігурації земельних ділянок, кадастровий план із визначенням координат та поворотних точок відповідних земельних ділянок, відомість вирахування дирекційних і внутрішніх кутів, відстаней між точками повороту меж з контролем, координат та площі відповідних земельних ділянок та креслення перенесення меж земельних ділянок в натуру.

Окрім того, у 2017 році відповідачами було повторно встановлено межі належних їм земельних ділянок в натурі, що підтверджується, зокрема, актом про встановлення границь ділянки в натурі та передачу на зберігання межових знаків ОСОБА_2 від 27.07.2017 року та актом про встановлення границь ділянки в натурі та передачу на зберігання межових знаків ОСОБА_3 від 27.07.2017 року.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву вказує, що з листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 18.08.2017 року вбачається, що в межах земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0298, власником якої є ОСОБА_3 , та :01:002:0297, власником якої є ОСОБА_2 , виявлено розташування частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0213, власником якої на той час була ОСОБА_4 . Відтак, ще до моменту набуття позивачем права власності на належну йому земельну, його матір, ОСОБА_4 , здійснила самовільне зайняття, - накладення, на належні їм земельні ділянки.

Із урахуванням вищевикладеного відповідач ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову за безпідставністю, оскільки її діями ніяким чином не порушені права позивача на користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою.

В подальшому, позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 , в якому останній виклав свої спростування обставин, які зазначені у відзиві, та просив позов задовольнити повністю, оскільки він неодноразово звертався до відповідачів щодо мирного врегулювання спору та не отримав позитивної відповіді.

28 жовтня 2019 року відповідачем ОСОБА_3 було подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому остання просить відмовити у позові ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на позов. Окрім цього, просить стягнути з позивача на її користь понесені судові витрати, документальне підтвердження яких буде подано відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У даній цивільній справі позивач визначив предмет позову - усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом повернення йому у власність частини даної земельної ділянки.

Остаточно позивач обрав такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом повернення йому у власність частини даної земельної ділянки, яку вони самочинно захопили.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України).

Судом встановлено, що згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.08.2018 року, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1050 га з кадастровим номером :01:007:0213, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.07.2019 року, відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,19 га з кадастровим номером :01:002:0297, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.07.2019 року, відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером :01:002:0298, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

З вищевказаних правовстановлюючих документів вбачається, що позивачем та відповідачами правомірно набуто у приватну власність вищевказані земельні ділянки.

Згідно положень ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Окрім того, згідно із пунктом 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.3 вищезгаданої Інструкції для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) охоплюється комплекс робіт, а саме: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Отже, за змістом статті 55 Закону України «Про землеустрій», межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

З повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 10.08.2017 року №22-29467/0/1-17 вбачається, що в результаті перевірки відомостей про земельні ділянки у Державному земельному кадастрі та документації із землеустрою, яка стала підставою внесення земельних ділянок до Державного земельного кадастру було виявлено, що в межах земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0298 (власник земельної ділянки згідно речових прав, що надійшли в порядку інформаційної взаємодії - ОСОБА_3 ) і :01:002:0297 (власник земельної ділянки згідно речових прав, що надійшли в порядку інформаційної взаємодії - ОСОБА_2 ) виявлено розташування частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0213 (власник земельної ділянки згідно даних Державного реєстру земель - ОСОБА_4 ) (а на даний час - позивач ОСОБА_1 ).

Відповідно до вимог перехідних положень до Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам), такі помилки за згодою власника земельної ділянки можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель.

Таким чином, судом встановлено, що під час перенесення інформації про земельні ділянки позивача та відповідачів з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру були допущені помилки меж земельних ділянок, а саме: розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки.

Відтак, будь-яких порушень прав, свобод чи інтересів позивача з приводу користування належною йому земельною ділянкою з боку відповідачів, та доказів самочинного захоплення відповідачами частини земельної ділянки, належної позивачеві, судом не встановлено.

Окрім цього, із вищевказаного повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 10.08.2017 року вбачається, що виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру проводиться згідно пп.138-161 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 зі змінами. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було надіслано повідомлення про виявлення помилки в координатах поворотних точок меж земельних ділянок та шляхи виправлення зазначених помилок.

Крім цього, як вбачається з актів встановлення та погодження меж суміжними землекористувачами (землевласниками), які містяться в технічних документаціях як ОСОБА_4 (попереднього власника земельної ділянки позивача), так і ОСОБА_2 , останні у встановленому порядку погодили межі їх суміжних ділянок без будь-яких зауважень, а тому доводи позивача про самовільне зайняття його земельної ділянки відповідачами є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його цивільних прав саме відповідачами, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак - про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачем понесені ним судові витрати.

Крім цього, згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи зазначені вимоги, суд стягує з позивача в користь відповідача ОСОБА_3 понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 4000 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 81, 82, 89, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.15, 373 ЦК України, ст.ст. 79-1, 125 ЗК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення у власність частини земельної ділянки - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Головуючий:П. Ю. Бойчук