Справа 556/2296/19
Номер провадження 2/556/84/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2020 року. смт.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Іванків О.В.,

секретаря судового засідання Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої злочином, а саме: витрат на лікування в розмірі 1245 грн. 26 коп, моральної шкоди в сумі 10000 грн, втрачений заробіток в сумі 25573 грн.

Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 17.12.2019 року.

27.12.2019 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

21.01.2020 року відповідачем подано відзив на позов.

27.02.2020 року за наслідками повторного авторозподілу справу передано для розгляду під головуванням судді Іванків О.В.

30.03.2020 року учасники провадження в судове засідання не з"явились внаслідок запроваджених карантинних заходів, а саме у зв"язку з відсутністю траснпортного сполучення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , та його представник підтримали позов з підстав викладених у позовній заяві, надали пояснення в межах позову.

Відповідач ОСОБА_3 , та його представник заперечили позов з мотивів, викладених у відзиві.

Зокрема, представник відповідача вказував, що розрахунок сум витрат на лікування включає в себе непідтверджені витрати на придбання медикаментів, які не призначались лікарем, та благодійні внески, які не підлягають відшкодуванню, розрахунок втраченого заробітку також не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки включає в себе період тимчасової непрацездатності ОСОБА_5 , під час якого він отримував виплати по місцю роботи. Визначений позивачем розмір моральної шкоди є надмірним і нічим не підтверджено. Просили відмовити в позові.

Заслухавши пояснення строін та їх представників, дослідивши письмові заяви по суті справи, показання свідка та письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.10.2019 року в кримінальній справі №556/1840/19 визнаний винуватим за ст.121 ч.1 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Вказаний вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.

З вироку вбачається, і сторони підтвердили це в своїх поясненнях, що під час розгляду кримінального провадження потерпілим ОСОБА_1 , не було заявлено цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Також сторони пояснили, що в добровільному порядку ОСОБА_6 не відшкодовував позивачу будь-яких коштів.

У відповідності до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається зі ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

Таким чином, суд вважає доведеним факт завдання позивачу ОСОБА_1 08.09.2019 року відповідачем ОСОБА_3 , тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння; також доведеною є вина ОСОБА_3 , у вчиненні даного діяння.

Згідно статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Таким чином позивач ОСОБА_1 , який отримав тілесні ушкодження та розлади здоров`я внаслідок даної події має право на відшкодування за рахунок винної особи втраченого заробітку (доходу), а також додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З приводу відшкодування витрат на лікування судом встановлено наступне. Позивачем в цій частині пред`явлено вимогу про стягнення витрати на лікування в стаціонарі в період з 09.09.2019 р. по 16.09.2019 р. в розмірі 1245,26 грн., що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №5631 та листками непрацездатності серії АДН №832897, та серії АДН №833219, а також копіями квитанцій та чеків.

Вказані витрати складаються з витрат на придбання ліків, витрат на придбання санітарно-гігієнічних засобів, а також благодійних внесків.

Суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що благодійні внески в сумі 100 грн, які добровільно внесені позивачем на рахунок лікувального закладу, не підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_3 , оскільки, як це вбачається зі ст.1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійність - це добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди. Також суд погоджується з твердженнями представника відповідача стосовно відсутності підстав для відшкодування витрат на придбання побутової хімії на суму 42,05 грн, оскільки мету та підставу їх придбання не вдалося достовірно встановити в судовому засіданні.

Разом з тим, доводи представника відповідача про те, що докази придбання ліків є неналежними, повністю спростовані в судовому засідані дослідженими матеріалами справи і не спростовують тверджень позивача.

Аналізом оригіналів платіжних документів (чеків та рахунків), наданих потерпілим, а також його медичних документів - епікризів, медичної карти, рецептів, встановлено, що за період стаціонарного лікування та в подальшому, у відповідності до рекомендацій при виписці, ОСОБА_1 витратив на придбання ліків та медичних товарів у відповідності до лікарських призначень, в т.ч. у зв"язку із пернесеною операцією, 1103, 21 грн., і вказані кошти підлягають відшкодуванню відповідачем.

З приводу стягнення моральної шкоди судом встановлено наступне.

Як вбачається зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом вказаних норм та судової практики, зокрема постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що отримані тілесні ушкодження негативно вплинули на все його подальше життя. Так, він тривалий час лікувався після отриманих тілесних ушкоджень, це негативно вплинуло на його загальний стан здоров"я, загострило супутні хвороби. Все це пригнічує його, завдає моральних страждань, він відчуває тривогу, депресію, безсоння, з цього приводу звертався за медичною допомогою до лікарів, приймав призначені медикаменти.

Як вже зазначалось, внаслідок вищезазначеної події позивач ОСОБА_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого зазнав фізичного болю, моральних страждань, а також раптових та суттєвих змін у звичному укладі свого життя.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, а також відповідним записом у його амбулаторній картці №209-05,з якої вбачається, що 21.11.2019 року ОСОБА_1 звертався до психіатра з приводу безсоння, загальної слабкості, напруги; лікарем було призначено лікування.

Таким чином, судом встановлено, що неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача потерпілому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на психологічну реабілітацію, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Таким чином, внаслідок кримінального правопорушення, у вчиненні якого визнано винним ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , зазнав порушення фізичної та- психоемоційної сфер існування, які перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили потерпілому моральні страждання, істотно негативно вплинули на звичний порядок і спосіб його особистого та суспільного життя, в т.ч. призвели до обмеження його професійної діяльності. Сукупність цих обставин, які в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, на думку суду, свідчить про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди, розмір якого, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд визначає в розмірі 10 000 грн.

Доводи відповідача та його представника про те, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди внаслідок суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_3 , внаслідок якого ОСОБА_1 , був травмований, значно завищений, не підтверджуються доказами і не спростовують висновків суду.

З приводу відшкодування втраченого позивачем заробітку судом встановлено наступне.

У відповідності до ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Як вбачається зі ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.

Як встановлено судом, до 08.09.2019 року ОСОБА_1 , працював в ДП ДГ "Городецьке" та отримував заробітну плату, що підтверджується копією його трудової книжки та довідкою про отриману заробітну плату.

Як вбачається з наданих суду копій виписки та листків непрацездатності, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 09.09.2019 року по 16.09.2019 року, і в подальшому продовжував амбулаторне лікування в період з 23.10.2019 року по 29.11.2019 року, а всього втратив працездатність на період 38 календарних днів.

Виходячи з викладеного, з врахуванням вимог ч.2 ст.1197 ЦК України, суд погоджується з розрахунком розміру відшкодування втраченого заробітку, який навели позивач та його представник.

При цьому суд також погоджується з тим, що такий розрахунок проведено, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої у відповідні періоди, оскільки середньомісячний заробіток (дохід) ОСОБА_1 у періоди, що передували злочину, є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідач та його представник у відзиві та поясненнях до позову не спростували розрахунку, проведеного позивачем і не вказали, які саме складові його заробітної плати не повинні враховуватись при проведенні розрахунку. Враховуючи, що розрахунок проведено позивачем, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, дане заперечення не спростовує висновків суду.

Що стосується тверджень відповідача та його представника про те, що ОСОБА_1 після вчинення злочину продовжував перебувати в трудових відносинах з підприємством і отримував виплати за листками непрацездатності, то вказані твердження суперечать вимогам чинного законодавства і не можуть бути враховані судом.

Зокрема, як це вбачається з ч.3 ст.1195 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. З огляду на це, робота ОСОБА_1 та дохід, що був ним отриманий, на думку суду, не впливає на розмір відшкодування.

Таким чином, приймаючи до уваги розмір мінімальної заробітної плати, який встановлюється Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік, стягненню з відповідача підлягають такі кошти:

(4173 грн (мін. заробітна плата протягом вересня - листопада 2019 року) х 5 : 31) х 38 (кількість днів повної непрацездатності позивача) = 25576,45 грн.

Разом з тим, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, враховуючи, що позивачем пред"явлено позовну вимогу про стягнення коштів в сумі 25573 грн, позов в цій частині підлягає задоволенню, виходячи із розміру заявлених вимог.

З приводу стягнення судового збору суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п.2) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі, встановленому законом, підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.258, 259, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 шкоду, завдану злочином, в т.ч. витрати на лікування в сумі 1103 (одна тисяча сто три) грн. 21 коп, моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) грн, втрачений заробіток в сумі 25573 (двадцять п"ять тисяч п"ятсот сімдесят три) грн, а всього стягнути 36676 (тридцять шість тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Повний текст рішення буде проголошено 11 серпня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У відповідності до п.15.5) розділу Х111 Прикінцеві положення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча:

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення проголошено 11 серпня 2020 року о 17 год.45 хв.