СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18523/19

пр. № 2/759/1441/20

03 червня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації (02225, м. Київ, пр. Маяковського, 21-г) про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2019 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача із відповідачем народилася дитина ОСОБА_3 , однак вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі позивача до 25.06.2017, однак позивач відчуває терор від батька своєї дитини, оскільки останній надсилає погрози, образи та принижуючі слова з різних номерів на особистий номер позивача, декілька разів від відповідача надходили погрози викрасти їх спільну дитину, а також знищити все майно позивача, крім цього відповідач ані під час спільного проживання, ані після розірвання стосунків не брав участь та не бере у вихованні дитини, всяко ухиляється від свої батьківських обов`язків, при цьому дитина боїться відповідача та не хоче категорично спілкуватися з батьком, тому участь у вихованні повністю позивачу та її старшому синові, який піклується про неї, допомагає у навчанні, зустрічає дитину зі школи.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2019 відкрито підготовче провадження у справі (а.с.43).

16.03.2020 відповідачем по справі надіслано заперечення проти позовних вимог, в яких він зазначив, що з 2006 він проживав з позивачем у орендованій квартирі , працювали разом на одній фірмі, у 2008 р взяли молодіжний кредит на придбання спільного житла, так рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.07.2018 про стягнення з нього аліментів відповідач не відмовляється виконувати, але склалися обставини, які заважали сплачувати аліменти, зокрема, 07.07.2019 він потрапив у ДТП та довго знаходився на лікуванні, в результаті чого має третю групу інвалідності та отримує пенсію у розмірі 1638 грн 00 коп. та на даний час у пошуках роботи , він своєї дочки немає наміру відмовлятися хоче бути батьком своєї дитини, однак позивач всебічно перешкоджає йому спілкуватися з дитиною тому в силу таких обставин не має змоги приймати участь у вихованні своєї дитини (а.с. 54-56).

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 66).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 64, 65).

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, 06.02.2020 від неї надійшов висновок від 27.01.2020 №102/03/37-633 (а.с. 49, 63).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.07.2018 з ОСОБА_2 було присуджено до стягнення аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповдіного віку, починаючи з 23.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 30, 31).

Згідно довідки-розрахунку по ВП №57054897/5 виданої Святошинським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві у ОСОБА_2 виникла заборгованість по аліментах, яка станом на 09.09.2019 складає 52122 грн 75 коп. (а.с. 35, 36).

Як вбачається із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Деснянської РДА у м. Києві від 27.01.2020 №102/03/37-633 державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_2 , стосовно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскілки батько дитини свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від участі у вихованні та навчанні дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям (а.с. 50-52).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 4 СК України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03. 2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.

Судом встановлено, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, він має намір брати участь у вихованні дитини, та має намір сплачувати аліменти та заборгованість по них з пенсійних виплат, оскільки він є інвалідом третьої групи, та не відмовляється від своїх батьківських обов`язків, однак в силу обставин які склалися між сторонами він не має змоги приймати участь у житті та вихованні своєї дитини, про що він зазначив у свої поясненнях.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом не встановлено злісного небажання відповідачем виконувати свої обов`язки по вихованню дитини До відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України ).Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа «Хант проти України» від 07.12.2006).

Окрім того, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, так як поведінка відповідача і бажання повністю змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків свідчать про небайдужість останнього до долі своєї дочки і намагання якнайшвидше виправитися.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.ст. 7, 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, для виховання якої необхідна участь обох батьків, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, та вважає можливим погодитися із думкою представника Служби у справах дітей Деснянської РДА у м. Києві щодо необхідності участі у вихованні дитини обох батьків та контролю за цим процесом з боку органу опіки та піклування.

Отже, підсумовуючи наведене, оцінюючи з`ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного позову,

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі викладеного та керуючись вимогами Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 5, 19, 150, 151, 164 СК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації (02225, м. Київ, пр. Маяковського, 21-г) про позбавлення батьківських праввідмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 09.06.2020.