Справа № 357/7173/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 січня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

представника третьої особи - Махаринського Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовну провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, посилаючись на наступні обставини.

З 17.07.1999 року по 27.05.2016 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі ОСОБА_1 .

Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з відповідачкою.

В 2016 році він звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визначення порядку участі у вихованні малолітньої дочки.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 15.11.2016 року визнано мирову угоду укладену між ним та відповідачкою. Відповідно до визнаної мирової угоди встановлено наступний графік зустрічей батька з дитиною: 1. Щовівторка та щочетверга з 16 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. протягом жовтня березня місяців; з 16 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. протягом квітня вересня місяців; 1-ша та 3-тя субота, 2-га та 4-та неділя з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. 2. Графік діє під час нормального стану здоров`я дитини. Хвороба дитини має бути підтверджена відповідною медичною довідкою. 3. Мати дитини, ОСОБА_1 , зобов`язується безперешкодно передавати дитину батькові, ОСОБА_1 , згідно графіку встановленому п. 1 даної Мирової угоди, а батько дитини зобов`язується повертати дитину матері за місцем постійного проживання дитини АДРЕСА_1 . За взаємною згодою батьків часи зустрічей батька з дитиною можуть бути збільшенні в любий час. 5. Відпочинок дитини допускається за взаємною домовленістю між батьками. Обов`язковий час щорічного відпочинку дитини становить не менше 14 діб. 6. Медичне обстеження дитини за показаннями лікарів проводиться за ініціативою одного із батьків (за рахунок ініціатора обстеження), але не рідше 1 разу на 3 місяці. 7. ОСОБА_1 зобов`язується погоджувати з ОСОБА_1 місце і час тривалого (понад 1 добу) відпочинку дитини в разі порушення встановленого п. 1 Мирової угоди графіка. 8. ОСОБА_1 та ОСОБА_1 зобов`язуються завчасно повідомляти (телефоном чи СМС повідомленнями) один одного про виїзд дитини за межі м. Біла Церква. 9. Встановлені цією Мировою угодою графік, умови відпочинку, медичного обстеження дитини та ін. діють до досягнення дитиною, ОСОБА_2 , 5 (п`яти) річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 10. У разі транспортування дитини автотранспортом ОСОБА_1 зобов`язується обладнати автомобіль дитячим автомобільним кріслом.

Проте, всупереч визнаної мирової угоди, відповідачка ухиляється від її виконання. Відповідачка навмисно перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною. З приводу невиконання нею умов мирової угоди, він неодноразово звертався зі скаргами, як до Білоцерківського відділу поліції, так і до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, що підтверджується висновками про результати розгляду його повідомлень.

Окрім того, відповідачка для того, щоб не надавати йому можливість спілкуватися з дитиною, надає довідки про те, що ОСОБА_2 постійно хворіє та часто не відвідує дитячий садочок, що підтверджується повідомленням КЗ «Міський центр первинної медико- санітарної допомоги № 2» Білоцерківської міської ради від 20.03.2017 р., повідомленням ДНЗ (ясла-садок) «Барвінок» від 28.04.2017 р. та ДНЗ (ясла-садок) «Барвінок» від 25.04.2017 р.

Частина 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Для реалізації своїх батьківських прав щодо безперешкодного спілкування з дитиною та участі в її вихованні в березні 2017 року він змушений був звернутися з заявою до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_2

03 квітня 2017 року служба у справах дітей надала висновок, згідно якого вважати доцільним проживання (перебування) малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово то разом із матір`ю, то разом із батьком. Зокрема, разом із матір`ю наступні місяці року: січень, березень, травень, липень, вересень, листопад; разом з батьком наступні місяці року: лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, грудень, за умови безперешкодного спілкування кожного із батьків з дочкою у період, коли вона проживає з одним із них.

Вважає, що в інтересах малолітньої дочки проживати саме з ним, а не з її матір`ю. Він має вільний робочий графік, достатньо часу для того, щоб відводити його дочку до дитячого садочка, займатися із нею вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості.

З самого дитинства він постійно піклується про дитину, допомагає матеріально: купує одежу, був змушений звертатися до органу опіки та піклування і суду для визначення порядку зустрічей з дочкою через постійні перепони з боку відповідачки.

Він має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки з дочкою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування матері.

Спиртними напоями він не зловживає, добре відноситься до дочки. Хоче дати дитині освіту і добробут.

Просив суд визначити місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним ( а. с. 2-3 том 1 ).

Ухвалою судді від 04 серпня 2017 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини ( а. с. 50 том 1 ).

23 серпня 2017 року судом за вх. № 27478/17 отримано зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, мотивуючи наступним.

17.07.1999 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 (надалі - Відповідач). На підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27 травня 2016 року між ними було розірвано шлюб.

Від шлюбу вони з відповідачем мають малолітню дочку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка після розлучення залишилася проживати разом з нею та зареєстрована по одній адресі. Донька постійно проживає з нею і перебуває на повному її утриманні.

Їх шлюб з відповідачем був розірваний з її ініціативі. Причиною розладу їхньої сім`ї стало те, що її колишній чоловік вів відокремлений, вільний спосіб життя: додому з`являвся після 23 години, кожний день вживав алкоголь, багато часу приділяв комп`ютерним іграм, дитиною практично не цікавився. Але головною причиною того, що вона не витримала поведінки відповідача це було те, що він постійно з`являвся оголеним перед дитиною, демонструючи свої статеві органи. На її неодноразові прохання цього не робити не реагував, а також ігнорував зауваження її матері, котрій він, не соромлячись, міг продемонструвати теж саме.

Тому вона не витримала такої неадекватної поведінки відповідача і звернула до суду з позовом про розірвання шлюбу, який був задоволений. Але відповідач не залишив її в спокої, він добився рішення виконкому про визначення порядку його участі у вихованні та особистому спілкуванні з дочкою, яке використовує для того, щоб познущатись над нею і її матір`ю. Кожний раз, коли він з`являється до неї за дитиною, він завжди ображає її, навіть у присутності дитини, не соромлячись своїх висловлювань (з цього приводу вона неодноразово зверталась до поліції ).

Пізніше ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року визнано мирову угоду, укладену та підписану нею та ОСОБА_1 . Відповідно було встановлено порядок побачень з дочкою. Даний порядок вона жодного разу не порушила, а відповідач постійно порушує і намагається доводити, що це стається з її вини.

На даний час між нею та відповідачем виник спір з приводу того, з ким повинна проживати дитина. ОСОБА_1 погрожує відібрати у неї дитину силою, тому вона вимушена звертатись до суду.

З приводу встановлення місця проживання дитини відповідач неодноразово звертався до служби у справах дітей Білоцерківського міської ради. По кожному зверненню комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради приходила до висновку про необхідність остаточного розгляду даного питання в судовому порядку.

Вона також зверталась до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради із заявою про встановлення місця проживання дитини. На дану заяву вона отримала рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, яким їй рекомендовано вирішувати спір про встановлення місця проживання дитини в судовому порядку.

Після чергового звернення до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради складено проведення рівня безпеки дитини, відповідно до якого дитина знаходиться в стані психо-емоційного перенапруження та дитина не виявила бажання спілкування з батьком.

У Правовому висновку Верховного суду України у справі № 6-2445цс16 зазначено, що відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Дитина завжди залишається з матір`ю, тільки якщо батько не доведе у суді виняткових обставин неможливості цього та визначення місця проживання дитини разом з ним.

Враховуючи позицію Верховного суду України хоче наголосити, що на даний час її дочка ОСОБА_2 проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради та фахівцями з соціальної роботи неодноразово здійснювались обстеження умов проживання за даною адресою. Фактів неналежного виконання нею батьківських обов`язків та підстав для зміни місця проживання малолітньої не встановлено.

Крім того, дочці лише 3 роки 5 місяців, вона самостійно себе не обходить, ще з народження вона знаходиться під наглядом невропатолога, так як була народжена у 35 тижнів з численними порушеннями у нервовій системі. Вона засинає лише з нею, вночі може просинатись і шукати її.

Тому вона вважає, що враховуючи зазначені вище обставини, дитина повинна проживати з нею, так як вона, а також її мати, (бабуся дитини), можуть приділити більше уваги малолітній дочці, ніж відповідач, який поводить себе неадекватно у присутності дитини.

Просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з нею, ОСОБА_1 (матір`ю дитини) та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі ( а. с. 63-66 том 1).

Ухвалою суду від 12 вересня 2017 року об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини ( а. с. 98-99 том 1 ).

Дана цивільна справа тривалий час перебувала у провадженні декількох суддів Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 50, 175, 187 том 1 ).

Вказана справа надійшла на розгляд головуючого судді Орєхова О.І., згідно розпорядження № 819 від 30.10.2018 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ та повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30.10.2018 року у зв`язку із закінченням повноважень у судді Цуранова А.Ю. ( а. с. 66, 67 том 2 ).

Ухвалою судді від 05 листопада 2018 року постановлено прийняти до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 68-69 том 2 ).

Сторонами по справі не надавалися відзиви на позовні заяви.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України в ході проведення підготовчих засідань, судом було вчинено усіх підготовчих дій та відповідно вирішено усі питання та клопотання з боку учасників судового розгляду.

Ухвалою суду від 29 березня 2019 року постановлено закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті ( а. с. 121-122 том 2 ).

Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року виправлено описку в ухвалі суду про закриття підготовчого засідання, зазначивши дату складання ухвали суду «01.04.2019 року» замість не вірної «29.03.2019 року» ( а. с. 123-124 ).

За час розгляду вищевказаної цивільної справи з боку позивача неодноразово заявлялися клопотання про відвід судді, які ухвалами суду залишалися без задоволення, а провадження зупинялося для передачі справи до канцелярії суду для визначення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Орєхова О.І. ( а. с. 141-143, 169-171 том 2, 33-35 том 1, останній відвід розглядався 22.01.2020 року, який судом був залишений без розгляду у відповідності до ч. 5 ст. 39 ЦПК України ).

Крім того, за час розгляду даної справи були розглянуті усі заяви та клопотання, які надійшли з боку позивача ОСОБА_1 ( безліч ).

Представник третьої особи служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Махаринський Г.В. в судовому засіданні просив суд визначити місце проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 , відповідно задовольнити зустрічні вимоги. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Додав, що після розгляду даної справи, з урахуванням встановлених обставин, доказів та пояснень свідчень є всі правові підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна розписка ( а. с. 54 ).

До того ж, зазначений час та день слухання справи був узгоджений зі сторонами, насамперед з позивачем та його представником в судовому засіданні, що відбувалося 22.01.2020 року ( а. с. 47-53 том 3 ).

В попередніх судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та його представник кожний окремо підтримала позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили визначити місце проживання дитини разом з батьком. В задоволенні зустрічних вимог просили суд відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, 23.01.2020 року за вх. № 2539 судом отримано клопотання від ОСОБА_1 , в якому остання розглядати справу за її відсутності та відсутності її представника. Зустрічний позов підтримує в повному обсязі, просить визнати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 у задоволенні первісного позову просила відмовити в повному обсязі.

Крім того, в попередніх судових засідання відповідач ОСОБА_1 та її представник, кожний окремо, надали у зазначеній справі пояснення, аналогічні викладеним в зустрічному позову, просили його задовольнити в повному обсязі. В задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити.

В судовому засіданні 19.09.2019 року свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є подругою сім`ї ОСОБА_5 та є хрещеною. ОСОБА_1 з народження до дитини ставився погано. З дитиною не грався, зацікавленості до дитини вона не бачила у ОСОБА_1 , останній займався лише собою. Батько сам створив таку стресову ситуацію, внаслідок якої у дитини зникло бажання спілкування з батьком. Дитина категорично не хоче спілкуватися з батьком. Мати ніколи не зважала і не заважає спілкуванню дитини з батьком. ОСОБА_6 проживає в нормальній атмосфері з матір`ю, дитина має всі умови для вільного розвитку. Мати достатньо приділяє уваги дитині. Вважає, що позивач не справиться з дитиною. Вона не бачила і не бачить зацікавленості до дитини у батька. Всі ці судові спори з боку позивача через дитину є лише помстою відповідачу. Позивач має доступ до дитини та може піклуватися про неї ( а. с. 196, 197-203 том 2 ).

В судовому засіданні 17.10.2019 року свідок ОСОБА_7 пояснила, що в першу черги повинні враховуватися інтереси дитини, щоб дитина нормально розвивалася, але з батьком такого не буде. Коли подружжя мешкало разом, ОСОБА_8 ніколи не приділяв уваги дитині, не гуляв з нею, гуляв лише в комп`ютері. Коли ОСОБА_9 чує про тата, вона забивається в куток та просить мати, щоб вона її не віддавала батьку. Крім того, коли колишнє подружжя мешкало разом, ОСОБА_8 повертався додому пізно, за 23 годину, у нього постійно була пляшка горілки. Потім грається майже всю ніч в ігри на комп`ютері, а потім спить цілий день. Позивач не може забезпечити умови для дитини ніж відповідач ОСОБА_10 . Позивач не працює, не має свого житла, проживає з батьками. З матір`ю у ОСОБА_11 є своя кімната, всі умови для розвитку. Мати є гарною господинею. Після народження донька батько з дитиною по вулиці не гуляв. Позивач не часто, але зловживав спиртними напоями. Дівчинка дуже розвинута, малює, робить вистави. Але, батько в мережах інтернет розповсюджує про свою дитину відомості, як нерозвинуту дитину. Мати ніколи не заважала в спілкуванні дитини разом із батьком та завжди добре каже про батька.

Суд, вислухавши пояснення представника третьої сторони, з урахуванням пояснень позивача та відповідача, а також їх представників наданих на попередніх засіданнях, пояснень свідків наданих в судових засіданнях 19.09.2019 року та 17.10.2019 року відповідно, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.1999 року ( а. с. 68 том 1 ), який був розірваний рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2016 року ( а. с. 69-70 том 1 ).

Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 26 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 470 ( а. с. 67 том 1 ).

З довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 24.09.2018 року за вих. № 6055, яка видана ОСОБА_1 в тому, що вона проживає і місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що в зазначеному житловому приміщенні зареєстровано 3 членів сім`ї, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 28.09.2004 року, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 09.02.1999 року та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.04.2015 року ( а. с. 110 том 2 ).

Встановлено та не спростовано сторонами, що дитина ОСОБА_2 по теперішній час проживає за вищевказаною адресою.

Отже, дитина була зареєстрована за вказаною адресою під час перебування сторін у шлюбі та проживання їх однією сім`єю, після розірвання шлюбу сторін, дитина залишилася проживати за вищезазначеною адресою з матір`ю.

Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, кожний із сторін просив суд визначити місце проживання дитини з ним.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 15.11.2016 року визнано мирову угоду укладену між сторонами. Відповідно до визнаної мирової угоди встановлено наступний графік зустрічей батька з дитиною: 1. Щовівторка та щочетверга з 16 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. протягом жовтня березня місяців; з 16 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. протягом квітня вересня місяців; 1-ша та 3-тя субота, 2-га та 4-та неділя з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. 2. Графік діє під час нормального стану здоров`я дитини. Хвороба дитини має бути підтверджена відповідною медичною довідкою. 3. Мати дитини, ОСОБА_1 , зобов`язується безперешкодно передавати дитину батькові, ОСОБА_1 , згідно графіку встановленому п. 1 даної Мирової угоди, а батько дитини зобов`язується повертати дитину матері за місцем постійного проживання дитини АДРЕСА_1 . За взаємною згодою батьків часи зустрічей батька з дитиною можуть бути збільшенні в любий час. 5. Відпочинок дитини допускається за взаємною домовленістю між батьками. Обов`язковий час щорічного відпочинку дитини становить не менше 14 діб. 6. Медичне обстеження дитини за показаннями лікарів проводиться за ініціативою одного із батьків (за рахунок ініціатора обстеження), але не рідше 1 разу на 3 місяці. 7. ОСОБА_1 зобов`язується погоджувати з ОСОБА_1 місце і час тривалого (понад 1 добу) відпочинку дитини в разі порушення встановленого п. 1 Мирової угоди графіка. 8. ОСОБА_1 та ОСОБА_1 зобов`язуються завчасно повідомляти (телефоном чи СМС повідомленнями) один одного про виїзд дитини за межі м. Біла Церква. 9. Встановлені цією Мировою угодою графік, умови відпочинку, медичного обстеження дитини та ін. діють до досягнення дитиною, ОСОБА_2 , 5 (п`яти) річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 10. У разі транспортування дитини автотранспортом ОСОБА_1 зобов`язується обладнати автомобіль дитячим автомобільним кріслом ( а. с. 7-9 том 1 ).

Матеріали справи містять неодноразові звернення позивача ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу невиконання відповідачем ОСОБА_1 раніше затвердженої судом мирової угоди ( а. с. 10-29 том 1 ).

За результатами проведення перевірок за зверненнями ОСОБА_1 , у висновках правоохоронних органів зазначалося про закінчення перевірки по факту звернення ОСОБА_1 та рекомендовано для вирішення спірних питань, з приводу зустрічей, виховання дитини, тощо звернутися до суду ( а. с. 10-29 том 1 ).

Крім того, матеріали містять відомості і про звернення до правоохоронних органів з боку відповідача ОСОБА_1 щодо виникнення конфлікту між нею та ОСОБА_1 в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження ( а. с. 85 том 1 ).

Постановою старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ткач А.П. про закінчення виконавчого провадження від 18.05.2018 року, визначення порядку спілкування та участі у вихованні батьком з дитиною закінчено. В зазначені постанові встановлено, що в ході проведення перевірок виконання боржником вимог мирової угоди, затвердженої ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду № 2/357/3656/16 від 15.11.2016 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 безперешкодно передавати дитину ОСОБА_1 згідно встановленого судом графіку зустрічей батька з дитиною встановлено, що ОСОБА_1 в повному обсязі виконує зазначені в рішенні суду вимоги. Факт виконання боржником зобов`язань, зазначених в рішенні суду, зафіксовано Актами державного виконавця від 12.04.2018 року, 17.04.2018 року, 26.04.2018 року, 08.05.2018 року та 17.05.2018 року у присутності стягувача ( а. с. 106 том 2 ).

Встановлено в судовому засіданні та не спростовано матеріалами справи, що за тривалий конфлікт між батьками, з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюють психологи та з протоколів психоконсультаційного дослідження від 09.11.2018 року ( а. с. 100 на звороті том 2 ), від 04.02.2019 року ( а. с. 101 на зворотному листі том 2 ), від 14.01.2019 року ( а. с. 102 на звороті том 2 ) вбачається, що дитина боїться поведінки батька, на зустріч з ним йти також боїться, дівчина говорить про те, що тато її вкраде, що вона ніколи не побачить маму. Коли мова йде на тему батька, дитина починає стереотипно нав`язливо смикати головою, що свідчить про напругу при розмові. З мамою тісний емоційний зв`язок, поруч із мамою дитина чується стабільно й захищеною. Дитина грається в гру, в який є і мама, і тато, і дитина; в казці персонаж дитини відчуває загрозу від батька, розповідає, що в неї страшні сни, в яких героїню забирає тато і вона боїться. Дитина травмована агресивною поведінкою батька; присутні симптоми травматизації, а саме: порушення сну, розгальмованість, страх батька, хаотична гра, повторювальна ( як губиться малюк ). Рекомендовано: продовжити психокорекційну роботу з дитиною. Для стабілізації емоційно-психологічного стану дитини рекомендовано створити стабільне середовище вдома, щоб дитина чулась захищеною та в безпеці. На території дитини та під час реабілітації дівчинки, зустрічі з батьком поки не рекомендовано, так як після них дитина регресує в травму.

З наявних в матеріалах справи Актів обстеження умов проживання ( а. с. 207, 208 том 1 ) вбачається, що за адресою проживання малолітньої дитина: АДРЕСА_2 створені всі необхідні умови для виховання та розвитку дитини.

З наявної в матеріалах справи податкової декларації за 2018 рік ОСОБА_1 , обсяг доходу за звітний період останньої склав 274 320 гривень ( а. с. 107 том 2 ).

З довідки про отримані доходи платника єдиного податку - фізичної особи підприємця, наданої Білоцерківською ОДПІ від 09.02.2018 року № 17946 ОСОБА_1 за звітний податковий період, загальна сума доходу за звітний період за 2017 рік склала 226 800 гривень ( а. с. 109 том 2 ).

Крім того, в судовому засіданні під час розгляду справи встановлено та не спростовано позивачем, що ОСОБА_10 працює та має стабільний дохід.

З наявних в матеріалах справи характеристик, які видані на ОСОБА_1 , підписані мешканцями будинку АДРЕСА_3 та завідувачем кафедри ветсанекспертизи, деканом факультету ветеринарної медицина, ОСОБА_10 характеризується позитивно ( а. с. 137, 138, 139 том 1 ).

Згідно договору дарування частини житлового будинку від 18 серпня 2006 року на праві власності ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 22/100 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами ( а. с. 140, 141 том 1 ).

Згідно висновку органу опіки та піклування від 22.08.2017 року за № 303 щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради вважає доцільним рекомендувати суду належним чином оцінити надані обома батьками належні та допустимі докази, покази свідків в їх сукупності та прийняти виважене рішення, яке б першочергово найкращим чином відповідало інтересам дитини ( а. с. 144 том 1 ).

З боку позивача не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу того, що останній має можливість найбільш оптимально ніж відповідач забезпечити спокійні та належні умови проживання, виховання і навчання доньки.

Позивачем не було надано доказів того, що останній працює та має стабільний дохід для забезпечення належного рівня дитини, наявність майна та прихильність дитини до батька.

Жодних доказів з цього приводу позивачем не заявлялося та відповідно не долучалося судом до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Навпаки, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 пояснили в судовому засіданні, що

ОСОБА_1 з народження до дитини ставився погано. З дитиною не грався, зацікавленості до дитина не проявляв, останній займався лише собою. Позивач не працює, не має свого житла, проживає з батьками. Позивач не часто, але зловживав спиртними напоями. Батько сам створив таку стресову для дитини ситуацію, після чого у дитини перестало бажання до спілкування з батьком. Дитина категорично не хоче спілкуватися з батьком. Коли дитина чує про тата, вона забивається в куток та просить мати, щоб вона її не віддавала батьку. Всі ці судові спори з боку позивача через дитину є лише помстою відповідачу. Позивач має доступ до дитини та може піклуватися про неї. Позивач не може забезпечити умови для дитини краще ніж відповідач ОСОБА_10 . Мати ніколи не зважала і не заважає спілкуванню дитини з батьком. ОСОБА_6 проживає в нормальній атмосфері з матір`ю. Дитина має всі умови, щоб вільно розвиватися, мати достатньо приділяє уваги дитині.

До того ж, згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 11.12.2019 року за вих. № 1304 вбачається, що по виконавчому листу № 2/367/2688/16, виданого 08.07.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість останнього станом на 30.11.2019 року становить 17 068 гривень ( а. с. 18 том 3 ).

Також, небажання дитини спілкуватися з батьком підтверджується і актом державного виконавця від 08.05.2018 року, в якому зазначено, що проведено перевірку виконання рішення суду де встановлено, що стягувач згідно затвердженого судом графіку зустрічей батька з дитиною прибув за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до ухвали суду ОСОБА_1 вивела одягнену для передачі дитину, але передача ОСОБА_1 не відбулась, у зв`язку з тим, що дитина категорично відмовилась йти до батька. Дійсно на вигляд здорова ( а. с. 47 том 2 ).

Не спростовує прихильності дитини до матері і відеозапис, який наданий позивачем ОСОБА_1 та який наявний в матеріалах справи ( а. с. 17 том 3 ).

Крім того, не бажання дитини спілкуватися з батьком, яка боїться останнього підтверджується і вищезазначеними протоколами психоконсультаційного дослідження.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року справа № 182/2037/17 провадження № 61-45311св18.

Крім того, частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

За статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У частині 1 статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно статті 141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

В статті 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Однак, в даному випадку, враховуючи вік дитини не є можливим з`ясувати думку останньої щодо визначення місця проживання з одним із батьків.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення.

Як було вказано вище, опікувалися з народження дитиною її батьки спільно, але з 2016 року відносини між сторонами розірвані, та переважно опікувалася донькою її мама. Надані суду докази, дійсно, свідчать про те, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, відповідач безпідставно звинувачує матір дитини в насиллі над донькою, хоча наведеному не має жодного доказу.

Мати дитини працює і має дохід, має у власності житло, опікується дитиною. Мати дбайливо і з любов`ю ставиться до доньки, ніколи не втрачала контакт з дитиною, активно включилася в процес виховання та догляду за своєю донькою, має можливості утримувати та виховувати дитину.

В даному випадку, під час розгляду справи не було встановлено жодних виняткових обставин, які б були підставою для розлучення дитини з її матір`ю.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи стать та вік дитини, її фізичний та психологічний стан, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини - ОСОБА_2 з її матір`ю, оскільки остання найбільш оптимально може забезпечити спокійні та належні умови проживання, виховання і навчання доньки, відповідно первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини не підлягає задоволенню.

Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити батьків дитини, про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини лише в її інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.

Оскільки, ОСОБА_1 при зверненні до суду з зустрічним позовом було понесено судові витрати у розмірі 640 гривень, понесення яких документально підтверджено ( а. с. 86 том 1 ), тому такі витрати підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 7, 141, 150, 157, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 263, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з її мамою ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 ( шістсот сорок ) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_8 ( адреса проживання: АДРЕСА_4 );

Відповідач: ОСОБА_10 (адреса проживання: АДРЕСА_5 ).

Третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області ( адреса місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева, 8 ).

Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов