Житомирський апеляційний суд
Справа №278/95/17 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 278/95/17 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 червня 2020 року, ухвалене суддею Зубчук І.В. у м. Житомирі,

встановив:

Позивач у січні 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість, що виникла у зв`язку з невиконанням вимог договору б/н, укладеного між сторонами 3 січня 2011 року, за яким останній отримав кредит у розмірі 2800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 33 316,96 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 2 568,15 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 25 286,10 грн, пені та комісії в сумі 3 400 грн, штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн та штрафу (процентної складової) в сумі 1 562,71 грн.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 854,25 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 2568,15 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 25 286,10 грн, пені та комісії в сумі 3 000 грн, в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 22 січня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 , вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02 червня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. Представник банку зазначила, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що банк надав відповідачу кредит, який останній не повернув. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, відповідач звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з метою випуску додаткової карти, що підтверджується випискою по рахунку, яку представник позивача долучила до апеляційної скарги.

Крім того, зазначив, що у даному випадку перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31 липня 2017 року. Тому, суд дійшов помилкового висновку про пропуск Банком строку позовної давності, оскільки позовну заяву подано до суду 17 січня 2017 року, тобто в межах такого строку. Вирішуючи спір, суд не врахував судової практики у тотожних справах.

Представник відповідача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 червня 2020 року є законним та обґрунтованим, ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, обставини справи повно досліджені судом; доказам, які містяться в матеріалах справи надана належна оцінка. Тому, апеляційна скарга підлягає відхиленню. Застосування судом першої інстанції строку позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позовної заяви є правомірним. Представник позивача неодноразово не з`являвся в судові засідання, хоча про слухання повідомлявся належним чином, тому документи, надані представником банку до суду апеляційної інстанції, не можуть бути прийняті судом до уваги. Зазначила, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку не містить підпису відповідача, його адреси та номеру телефону. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримав кредитну картку та здійснював зняття коштів з неї, а також відсутнє його погодження з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 03 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 800,00 грн та відповідну платіжну картку.

У даній заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 жовтня 2016 року становить 33 316,96 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 2 568,15 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 25 286,10 грн, пені в сумі 3 400,00 грн, заборгованості по штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн та штрафу (процентної складової) в сумі 1 562,71 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 здійснив останній платіж за договором 03 січня 2011 року, а тому Банк, звернувшись до суду з позовом 17 січня 2017 року, пропустив строк звернення до суду із даним позовом.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору отримав кредит, кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки. Відповідач отримав дві платіжні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , строк дії останньої становив до липня 2017 року (а.с. 152). Тому, з урахуванням передбаченого законом трирічного стоку позовної давності, позовна давність у даному випадку спливла 01 липня 2020, а з позовом до суду про повернення кредиту у повному обсязі Банк звернувся у межах цього строку 17 січня 2017 року. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст. 638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, у якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг. Зі змісту даної заяви слідує, що сторони погодили розмір тіла кредиту в сумі 2800,00 грн (а.с.5).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 3 січня 2011 року розмір процентної ставки не зазначено.

Крім того, у цій заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також строку повернення кредиту (користування ним).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту в сумі 2 568,15 грн, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 25 286,10 грн, пені 3 400 грн, заборгованості по штрафам 500 грн та 1 562,71 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 січня 2011 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що саме ці Витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, а тому у даному випадку неможливо застосувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, що підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, терміну виконання зобов`язань, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 січня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, пені та штрафів за користування кредитними коштами.

Таким чином відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

У зв`язку з чим, колегія доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені та штрафу.

Розрахунок, що міститься в матеріалах справи (а.с. 4), свідчить про наявність у ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за тілом кредиту в сумі 2 568,15 грн.

Враховуючи, що Банк звернувся до суду в межах встановленого законом строку позовної давності, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2 568,15 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 червня 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 03 січня 2011 року в сумі 2 568,15 (дві тисячі п`ятсот шістдесят вісім) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) 185 (сто вісімдесят п`ять) грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13.08.2020.