Постанова

Іменем України

10 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 755/2654/17

провадження № 61-44192св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_2 ,

треті особи за первісним позовом: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

треті особи за зустрічним позовом: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2018 року в складі судді Дубас Т. В. та постанову Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2018 року в складі колегії суддів: Сушко Л. П., Кулішенка Ю. М., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 , треті особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 , в якому просив:

1) визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 серпня 2013 року, індексний номер 4689279, на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0152, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №1 986425 за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2-2759 виданого 06 грудня 2007 року;

2) визнати незаконним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 1986425, дата та час державної реєстрації: 31 липня 2013 року (18:53:22), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 серпня 2013 року, індексний номер 4689279, на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0152, за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2-2759 виданого 06 грудня 2007 року.

Позов мотивований тим, що 08 листопада 2011 року він відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного з ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2704, придбав у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0152, площа 0,7605 га, цільове призначення - для ведення особистого сільського господарства.

01 грудня 2011 року вищезазначений договір зареєстровано у Білогородській сільській раді за № 433, отримано витяг з Державного реєстру правочинів, в якому відображено інформація про перехід до нього права власності на вказану земельну ділянку.

З 2011 року і по теперішній час, він володіє і користується належним йому на праві приватної власності майном - земельною ділянкою та ніколи будь-яким способом її не відчужував. Із отриманої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 вересня 2016 року йому стало відомо, що 31 липня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 4689279 від 01 серпня 2013 року, до Державного реєстру внесений запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за попереднім власником - ОСОБА_2 . Як підстава виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 2-2759, виданий 06 грудня 2007 року, на підставі якого ОСОБА_2 у 2011 році відчужив земельну ділянку на його (позивача) користь.

Зважаючи на викладене, просив задовольнити позов.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А., Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_3 , в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,7605 гектара, яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0152, укладений 08 листопада 2011 року між ним та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А., зареєстровано в реєстрі за № 2704.

Зустрічний позов мотивований тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,7605 га, яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0152. Цю земельну ділянку він придбав у грудні 2007 року, уклавши договір купівлі-продажу земельних ділянок з ОСОБА_4 Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 08 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та представником продавця ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А., зареєстровано в реєстрі за № 2704, суперечить нормам статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки вінне мав наміру укладати цей договір з ОСОБА_1 . Спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки не відповідає його внутрішній волі.

Посилаючись на викладене, просив задовольнити зустрічний позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2018 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 серпня 2013 року, індексний номер 4689279, на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район Білогородська сільська рада, кадастровий номер :06:002:0152, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності № 1986425 за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2-2759 виданого 06 грудня 2007 року.

Визнано незаконним та скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 1986425, дата та час державної реєстрації: 31 липня 2013 року (18:53:22), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 серпня 2013 року, індексний номер 4689279, на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер :06:002:0152, за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2-2759 виданого 06 грудня 2007 року.

Вирішено питання розподілу судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов, виходив з того, що 01 серпня 2013 року державний реєстратор зареєстрував права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2 , в той час як, останній відчужив її на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-проваджу від 01 грудня 2011 року на користь ОСОБА_1 . Таким чином, держаний реєстратор при прийнятті оскаржуваного рішення від 01 серпня 2013 року не встановив відповідність заявлених прав і поданих документів ОСОБА_2 вимогам законодавства, та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на дану земельну ділянку.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 листопада 2011 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вчинений у письмовій формі та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом. Від імені ОСОБА_2 правочин був вчинений особою, яка діяла за нотаріально посвідченою довіреністю, яка не була визнана недійсною. Факт вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки не встановлений.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції та апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував наявність у матеріалах справи заяви ОСОБА_2 про порушення кримінальної справи щодо здійснення ОСОБА_5 шахрайських дій; не оцінив такий доказ як згоду ОСОБА_3 на відчуження земельних ділянок, в якій не зазначено конкретної земельної ділянки. Суд першої інстанції неправомірно не застосував до свідка ОСОБА_5 заходи процесуального впливу, зокрема привід свідка.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У грудні 2018 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення залишити без змін.

Крім того, посилаючись на те, що копію ухвали суду від 20 вересня 2018 року про відкриття касаційного провадження він не отримав; 13 грудня 2018 року його представник ОСОБА_6 ознайомився зі змістом касаційної скарги, просив поновити строк для подання відзиву.

Відповідно до частини другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для подачі відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 .

Відзив мотивовано тим, що апеляційний суд обґрунтовано врахував відсутність вироку щодо факту вчинення шахрайських дій ОСОБА_5 ; довіреність, яка видана на ім`я ОСОБА_5 , на момент укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 листопада 2011 року була дійсною та не скасована. Вказує, що суди оцінили доказ - згоду ОСОБА_3 на відчуження земельних ділянок, відповідно до якої вона надала згоду стосовно усіх земельних ділянок, які розташовані у с. Білогородка, Київської область, тобто вона надала згоду стосовно спірної земельної ділянки. Вважає, що застосувати привід свідка є правом суду, а не його обов`язком.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У жовтні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 грудня 2007 року між ОСОБА_4 (продавець), від імені якої, на підставі довіреності посвідченої 05 грудня 2007 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-2740, діяв ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 (покупець), від імені якого, на підставі довіреності посвідченої 08 листопада 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко В. В. за реєстровим номером 4219, діяв ОСОБА_5 , укладений договір купівлі-продажу земельних ділянок № 2-2759.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку площею 0,7605 га, яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0152.

06 грудня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ №001013, яким посвідчено його право власності на земельну ділянку площею 0,7605 га, яка розташовану за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0152, на підстава договору купівлі-продажу земельних ділянок № 2-2759 від 06 грудня 2007 року.

25 вересня 2010 року ОСОБА_3 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на зміну цільового призначення земельних ділянок і на укладання та підписання на умовах, за суму відомих договорів обміну та/або купівлі-продажу, та/або попередніх договорів, та/або договорів застави (іпотеки) відносно земельних ділянок, які розташовані у с. Білогородка, Київської області, Києво-Святошинського району.

Дана згода посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куштим М. А. та зареєстрована в реєстрі за № 3869.

08 листопада 2011 року між ОСОБА_2 (продавець), від імені якого, на підставі довіреності, посвідченої Юрченко В. В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу від 05 жовтня 2010 року за реєстровим № 2111, діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 (покупець), укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,7605 гектара, яка знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0152.

01 грудня 2011 року, вищезазначений договір зареєстровано у Білогородській сільській раді за № 433.

З витягу з Державного реєстру правочинів № 10616931 від 08 листопада 2011 року вбачається, що 08 листопада 2011 року внесений запис №4728473 про договір купівлі-продажу, за яким предметом правочину є земельна ділянка, яка знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0152, відчужувач ОСОБА_2 , набувач ОСОБА_1 .

З інформаційної довідки № 67535881 від 07 вересня 2016 року вбачається, що 31 липня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 4689279 від 01 серпня 2013 року, до Державного реєстру проведено внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за попереднім власником - ОСОБА_2 . Як підставу виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 2-2759, виданий 06 грудня 2007 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зі змісту частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

З огляду на зміст статей 9, 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями і приймає рішення про державну реєстрацію прав, за наявності передбачених цим Законом підстав відмовляє у здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що державний реєстратором прийнято рішення та внесений запис про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за попереднім власником ОСОБА_2 без належної правової підстави, що суперечить вже зареєстрованому праву власності на цю ділянку за ОСОБА_1 , прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,7605 гектара, яка знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0152,в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 є належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 .

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України вбачається, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України.

Верховний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції та апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову.

Суди, встановивши, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 листопада 2011 року вчинений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, довіреність на вчинення правочину щодо відчуження спірної земельної ділянки від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на момент його вчинення була дійсною, наявність згоди дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , прийшов до правильного висновку про відсутність закріплених в статтях 203, 215 ЦК України підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 є ідентичними доводам його позовної заяви, апеляційної скарги, яким суди надали належну оцінку і вони є достатньо аргументованими. Верховний Суд дійшов до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити

Поновити ОСОБА_1 строк для подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2018 року

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов