Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Капшук М.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Феленко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа - Головне управління Дергеокадастру у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа - Головне управління Дергеокадастру у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач в позові посилається на те, що вона та її батько ОСОБА_2 тривалий час працювали в колгоспі «Комуніст», пізніше КДСП «Кільчень» Магдалинівського району Дніпропетровської області і були його членами.

Позивач та її батько були внесені до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП від 13.01.1995 року, виданого КДСП «Кільчень», проте земельних часток (паїв) не отримали.

На запит позивача, Головне управління Дергеокадастру у Дніпропетровській області відповіло, що повноваженнями щодо прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) наділені виключно сільські, міські, селищні ради, проте відповідач відмовляється приймати необхідні рішення, посилаючись на відсутність компетенції.

У зв`язку із наведеним, позивач звернувся до суду та прохає: зобов`язати Магдалинівську селищну об`єднану територіальну громаду прийняти рішення про виділення позивачеві та її покійному батьку ОСОБА_2 земельних часток (паїв) із земель КДСП «Кільчень» Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без їхньої участі.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судовому засіданні зазначила, що згідно інформації Відділу у Магдалинівському районі, позивач та її покійний батько були внесені до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП від 13.01.1995 року, виданого КДСП «Кільчень», відомості щодо отримання сертифікатів відсутні.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивача внесено до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП від 13.01.1995 року, виданого КДСП «Кільчень» за № 399 (а. с. 7-10).

Батько позивача ОСОБА_2 внесений до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП від 13.01.1995 року, виданого КДСП «Кільчень» за № 92 (а. с. 11, 14-17).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 23).

Позивач проживала разом та вела спільне господарство до дня смерті батька ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30.05.2019 року, позивач значиться в додатку 1 списку громадян - членів КДСП за № 399, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся. Вирішити питання в межах компетенції ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) не вбачається можливим, оскільки відповідні рішення приймають сільські, міські, селищні ради (а. с. 13).

Листом Поливанівської сільської ради від 01.08.2019 року позивача повідомлено, що виділення земельних ділянок за межами села не входить до компетенції сільської ради. Землі за межами села відносяться до відомства обласного управління держгеокадастру (а. с. 20).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) » визначено, що право на земельну частку (пай) мають:

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай) .

У статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

-свідоцтво про право на спадщину;

-посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

-рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Отже, виходячи з наведених норм закону вбачається, що документом, який посвідчує право на земельну частку (пай), зокрема є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай) за життя отримав батько позивача, вказане право успадковується виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України та ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Статтею 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивач прохає зобов`язати Магдалинівську селищну об`єднану територіальну громаду прийняти рішення про виділення позивачеві та її покійному батьку ОСОБА_2 земельних часток (паїв) із земель КДСП «Кільчень» Магдалинівського району Дніпропетровської області

Правовий аналіз положень ЦК України та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме зобов`язання прийняти рішення про виділення земельних часток (паїв) суперечить положенням ст. 16 ЦК України, у зв`язку із чим необхідно відмовити позивачеві у задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа - Головне управління Дергеокадастру у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07 серпня 2020 року.

Суддя Т.А.Ковальчук