Справа № 496/4587/18
Провадження № 2/496/776/20
03 серпня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Галич О.П.,
секретаря - Желяпової О.Ф.,
третьої особи - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу
за позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1
вимоги позивача: про зняття арешту,
позивач - повідомлена належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилась, але від представника надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
відповідач - повідомлений належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання представника не направили.
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1. ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - відповідач), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 в якому просить зняти арешт з 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ) та що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який був накладений на підставі: постанови № б/н від 01.10.2007 року ВВС СУ ГУМВС України в Одеській області.
2. Згодом представник позивача за довіреністю - ОСОБА_3 надала до суду 22.08.2019 року уточнену позовну заяву в якій просила зняти арешт з 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також з земельної ділянки на якій розташована вказана частина будинку, який був накладений на підставі постанови № б/н від 01.10.2007 року ВВС СУ ГУМВС України в Одеській області.В уточненій позовній заяві представник позивача зазначає, що 11 січня 1992 року Белчанською сільською радою Іванівського району Одеської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, про що зроблено запис за № 1. Після укладення шлюбу ОСОБА_4 взяла собі прізвище - ОСОБА_6 Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 липня 2013 року по справі № 496/2918/13-ц шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було розірвано. В подальшому, 26 квітня 2017 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 , який був зареєстрований Малиновським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 801. Після реєстрації шлюбу позивач взяла собі прізвище ОСОБА_9 . В свою чергу, 03.09.2013 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_10 та взяв собі після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_11 . Так, за час шлюбу позивача з ОСОБА_11 , останніми було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому з однієї кам`яної, покритої шифером житлової будівлі, загальною житловою площею 28 кв.м., та надвірних споруд: сарая, літньої кухні, розташованих на земельній ділянці площею 0,03 га., який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С. Рішенням виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 205 від 29.07.2014 року було вирішено присвоїти єдину адресу частинам житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , а саме: 1. Присвоїти єдину адресу частині житлового будинку, що належить померлому чоловікові ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.1993 року, а саме: АДРЕСА_1 ; 2. Присвоїти адресу частині житлового будинку, що належить гр. ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2000 року, а саме: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ). 31 травня 2018 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області у справі № 496/2669/17 було вирішено: «Позов ОСОБА_2 - задовольнити. Визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ) об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ).
3. Представник відповідача відзив на позов не надав.
4. У судовому засіданні третя особа - ОСОБА_11 не заперечував щодо задоволення позову.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
5. У судове засідання позивач не з`явилась, але від представника позивача - Попової О.А. матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача в якій просила проводити розгляд справи без її участі та без участі позивача, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. (а.с. 136)
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
6. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2018 року, цивільну справу № 496/4587/18, передано в провадження судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.
7. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 05 листопада 2018 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
8. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 17 грудня 2018 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено.
9. На виконання ухвали суду від 17.12.2018 року від слідчого управління ГУНП в Одеській області за вих. № 4/1-1660 від 06.02.2019 року надійшов лист.
10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 12 грудня 2019 року клопотання представника позивача - ОСОБА_3 про витребування доказів було задоволено.
11. На виконання ухвали суду від 12.12.2019 року від Київського районного суду м. Одеси за вих. № 1253 від 13.01.2020 року надійшов вирок суду від 27.12.2010 року по кримінальній справі № 1-201/10 у відношенні засудженого ОСОБА_5 .
12. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 20 лютого 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу.
13. Відповідач - Слідче управління Головного управління Національної поліції в Одеській області в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
14. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України) та в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
15. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. (а.с. 7)
16. Рішенням Біляївського районного суду по справі № 496/2918/13-ц від 03.07.2013 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - розірвано (а.с. 8)
17. Позивач уклавши шлюб з ОСОБА_8 змінила своє попереднє прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , актовий запис № 801. (а.с. 11)
18. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.12.2000 року зареєстрованого в реєстрі № 3005, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області - Шустовою Н.С., ОСОБА_5 придбав житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та складається в цілому з однієї кам`яної покритої шифером житлової будівлі, загальною площею 28 кв.м. та надвірних споруд: сарая, літньої кухні, розташованих на земельній ділянці площею 0,03 га., що закріплена за Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області. (а.с. 17)
19. Рішенням виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області за № 205 від 29.07.2014 року було вирішено присвоїти єдину адресу частинам житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_3 , а саме: 1. Присвоїти єдину адресу частині житлового будинку, що належить померлому чоловікові ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.1993 р., а саме: АДРЕСА_1 ; 2. Присвоїти адресу частині житлового будинку, що належить гр. ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2000 р., а саме: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ). (а.с. 18)
20. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31 травня 2018 року у справі № 496/2669/17 позов ОСОБА_2 - задоволено. Вказаним рішенням було визнано житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ) об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ) та за ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ). (а.с. 19-20)
21. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта вбачається, що 21.11.2007 року за № 6074590 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора було зареєстровано арешт нерухомого майна, а саме будинку, за адресою: АДРЕСА_3 . Підстава обтяження: постанова, б/н, 01.10.2007. ВВС СУ ГУМВС України в Одеській області. (а.с. 22)
23. На виконання ухвали суду від 12.12.2019 року від Київського районного суду м. Одеси за вих. № 1253 від 13.01.2020 року надійшов витяг вироку суду від 27.12.2010 року по кримінальній справі № 1-201/10 у відношенні засудженого ОСОБА_5 . Крім того, у вказаному листі зазначено, що згідно матеріалів кримінальної справи інформація, щодо зняття арешту на будинок та земельну ділянку, який був накладений 01.10.2007 року старшим слідчим по ВВС СУ ГУМВС України в Одеській області майором міліції Дмитренко І.А. - відсутня. (а.с. 104-121)
V. Оцінка Суду.
24. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
25. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
26. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
27. Отже, факт того, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя та позивачу належить 1/2 частина вказаного житлового будинку не потребує окремого доказування. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31.12.2018 року, є обов`язковим для суду.
28. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про зняття арешту з земельної ділянки на якій розташована частина будинку. Оскільки судом встановлено, що житловий будинок, який розташований на земельній ділянці площею 0,03 га., закріплений за Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області. Доказів того, що вказана земельна ділянка була передана одному з подружжю на підставі державного акту на право власності земельної ділянки у суду відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити.
29. Щодо позовної вимоги про скасування арешту з 1/2 житлового будинку суд виходить з наступного.
30. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
31. У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист у виді незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
33. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).
34. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
35. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
36. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім наведеного, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
37. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами.
38. У статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV«Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
39. Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства.
40. У контексті зазначеної норми процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого виду судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті.
42. За вказаною кримінальною справою було винесено вирок суду від 27.12.2010 року за яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбачених ст.ст. 186 ч. 5, 187 ч. 4, 190 ч. 4, 27 ч. 5, 186 ч. 5, 209 ч. 1 КК України. Майно у ОСОБА_5 не було конфісковано за вироком суду, що ним було також підтверджено у судовому засіданні
43. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
44. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
45. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
46. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
47. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.
48. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арештів на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
49. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
50. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
51. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
52. Після припинення кримінальної справи відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
53. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає.
54. Відповідно до частини першої статті 174 КПК України (2012 року) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
55. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року).
56. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України (2012 року).
57. Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України (2012 року), і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.
58. Проте, арешт на спірний будинок та земельну ділянку, на якій він розташований було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_5 на підставі положень КПК України (1960 року), а тому під час розгляду даної справи слід керуватися процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.
59. При цьому відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
60. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.
61. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.
62. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
63. Таким чином, оскільки арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_5 у 2007 році, а з позовом про зняття арешту з майна звертається ОСОБА_2 , яка не є стороною кримінального провадження, а тому позивачем вірно обрано спосіб захисту своїх прав саме в порядку цивільного судочинства.
65. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
66. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
67. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
68. На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
69. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
70. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
71. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України)
72. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
73. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
74. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
75. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
76. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
77. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
78. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
79. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
80. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме в частині скасування арешту з 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , накладеного на підставі: постанови № б/н від 01.10.2007 року ВВС СУ ГУМВС України в Одеській області, так як доводи позивача в цій частині знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та вказані вимоги є законними.
Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 81, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -
1. Уточнену позовну заяву ОСОБА_2 до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 про зняття арешту - задовольнити частково.
2. Зняти арешт з Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ) та що належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), який був накладений на підставі постанови № б/н від 01.10.2007 року ВВС СУ ГУМВС України в Одеській області.
3. В іншій частині - відмовити у задоволенні позову.
4. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
7. Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
8. Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
9. Повний текст рішення складено 11 серпня 2020 року.
Суддя О.П. Галич