Справа № 204/4382/19
Провадження № 2/204/121/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Голушко В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача адвоката Мезенцевої Л.І.,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача адвоката Дейчман Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визначення порядку користування домоволодінням, що є спільною частковою власністю, усунення перешкод в користуванні домоволодінням шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги,просила суд:

- визначити порядок користування житловим будинком А-2 в домоволодінні АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 , житлову кімнату 2-7 площею 10, 7 кв.м.; у користуванні ОСОБА_2 залишити житлові кімнати 2-4 площею 8,0 кв.м., 2-5 площею 18,5 кв.м., 2-61 площею 0,5 кв.м., всього жилою площею 37 кв.м.; в загальному користуванні в домоволодінні АДРЕСА_1 в житловому будинку А 2 залишити коридор площею 2,5 кв.м., 2-2 вбиральню площею 1,4 кв.м., 2-3 кухню площею 10,3 кв.м, 2-8 коридор площею 4,6 кв.м., а також вбиральню Д, огорожі № 4,9,10, хвіртку № 6,8, водоколонку № 5 (споруди), замощення І;

- усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом вселення у домоволодіння.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року позивачу належить на праві власності5/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а відповідачці ОСОБА_2 належить 15/200 частин вказаного домоволодіння, 90/100 частин домоволодіння належить ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору про визначення ідеальних часток від 15.06.2010 року. Належні позивачу та відповідачу частини домоволодіння в цілому складаються з: житлового будинку А 2, приміщення 2-1 коридор, площею 2,5 кв.м., 2-2 вбиральня площею 1,4 кв.м., 2-3 кухня площею 10,3 кв.м., 2-8 коридор площею 2,5 кв.м, житлових кімнат: 2-4 площею 8,0 кв.м., 2-5 площею 18,5 кв.м., 2-6 площею 10,5кв.м., 2-7 площею 10,7 кв.м., 2-8 коридор площею 4,6 кв.м. загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м.; допоміжною площею 18,8 кв.м., вбиральня Д, огорожі № 4,9,10, хвіртки № 6,8, водоколонки № 5 (споруди), замощення І.

Однак, відповідач не визнає права власності позивача на частину домоволодіння, та чинить перешкоди у користуванні спільним майном, не пускає позивача на територію домоволодіння, не дає ключі від воріт та житлового будинку. Сама ж відповідачка у домоволодінні не проживає, належну їй та позивачці частини домоволодіння здає в оренду стороннім особам. Позивачка неодноразово намагалася заселитися у домоволодіння, однак, відповідач чинить перешкоди, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач, представник позивача, кожна окремо, підтримали уточнену позовну заяву, просили її задовольнити, посилаючись на обставини, які в ній зазначені.

Відповідач, представник відповідача, кожна окремо, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, у задоволенні позову просили відмовити. При цьому, відповідач зазначила, що визначення порядку користування житловим приміщенням будуть суперечити будівельним нормам, так як будівля має фізичний знос в середньому на 45%. Позовні вимоги про вселення у будинок є передчасними, так як не вирішено питання щодо визначення порядку користування домоволодінням. Крім того, в судовому засіданні відповідач пояснила суду, що вона особисто, належною їй частиною домоволодіння, не користується, там живуть її знайомі, які допомагають їй по господарству, так як домоволодіння дуже старе. При цьому, відповідач в судовому засіданні поголилася з твердженням позивача про те, що позивач має право на належну їй частину домоволодіння, та нею порушені права позивачки.

Третя особа в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд вислухавши пояснення сторін, покази свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року № 204/5169/16-ц, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на 15/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на 5/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (арк.с.17-25).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 13.03.2017 року, домоволодіння складається з житлового будинку А 2 (квартира 1 на першому поверсі): приміщення 2-1 коридор, площею 2,5 кв.м., 2-2 вбиральня площею 1,4 кв.м., 2-3 кухня площею 10,3 кв.м., житлових кімнат: 2-4 площею 8,0 кв.м., 2-5 площею 18,5 кв.м., 2-6 площею 10,5кв.м., 2-7 площею 10,7 кв.м., 2-8 коридор площею 4,6 кв.м. загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м.; допоміжною площею 18,8 кв.м., вбиральня Д, огорожі № 4,9,10, хвіртки № 6,8, водоколонки № 5 (споруди), замощення І (арк.с.10- 16).

Відповідно до відповіді Чечелівського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 01.07.2019 року № 45.6/46А3, відповідно до відомчої бази Національної поліції України 11.06.2019 року до спецлінії «102» УОРЗОР ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що її тітка ОСОБА_2 не пускає її до будинку розташованого за адреою: АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_1 вона має документи на другу половину будинку. Звернення зареєстровано до ЖЄО Чечелівського ВП від 11.06.2019 року за № 14659. На вказане повідомлення здійснювали виїзд поліцейські УПП в Дніпропетровській області ДПП (Легіон -0413), які в свою чергу заначили, що прибувши на місце події з ОСОБА_1 проведено бесіду щодо її подальших дій. Заявниця зазначила, що допомоги не потребує (арк.с.34).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно а Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 належить 15/200 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності. ОСОБА_1 належить 5/200 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с.97-98).

Відповідач в судовому засіданні не заперечує щодо не проживання у квартирі позивача, та проживання в квартирі її знайомих, які допомагають утримувати будинок.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона є матір`ю позивачки. Позивачка разом з сином на даний час мешкає разом нею. Як відомо свідку, наразі в домоволодіння по АДРЕСА_1 проживають квартиранти, а не родичі ОСОБА_2 , як стверджує остання.

Отже, сторони не можуть дійти згоди у порядку користування квартирою, оскільки відповідач вважає, що позивач не зможе проживати з її знайомими, яких вона попросила доглядати за частиною домоволодіння, у зв`язку з чим заперечує можливість користування позивачем належною їй частиною домоволодіння.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У даному випадку право власності на частину домоволодіння (5/200) виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку за позивачем.

Відповідач є співвласником частини домоволодіння (15/200), однак, за власної ініціативи у належній частині домоволодіння не проживає, що встановлено в судовому засіданні.

Як встановлено в судовому засіданні, незважаючи на відсутність законних правових підстав, відповідач не допускає до неї позивача.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у певний спосіб.

Отже, позивач як співвласник спірної квартири, має право на користування нею, тому її позовні вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою та її вселення у спірне житлове приміщення підлягають задоволенню.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на нього може бути виділено відокремлену його частину, яка відповідає розміру їхніх часток у праві власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13, виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно даних плану першого поверху домоволодіння по АДРЕСА_1 спірна частина домоволодіння складається з Літ. А-2 (квартира 1 на першому поверсі): приміщення 2-1 коридор, площею 2,5 кв.м., 2-2 вбиральня площею 1,4 кв.м., 2-3 кухня площею 10,3 кв.м., 2-8 коридор площею 4,6 кв.м., житлових кімнат: 2-4 площею 8,0 кв.м., 2-5 площею 18,5 кв.м., 2-6 площею 10,5кв.м., 2-7 площею 10,7 кв.м., загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м.

У спірній частині домоволодіння кімнати 2-4 площею 8,0 кв.м., 2-7 площею 10,7 кв.м., 2,6 площею 10,5 кв.м. є ізольованими.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , як власник 5/200 частини домоволодіння, просила суд виділити їй у користування житлову кімнату 2-7 площею 10,7 кв.м, а відповідачу залишити житлові кімнати 2-4 площею 8,0 кв.м., 2-5 площею 18,5 кв.м., 2-6 площею 10,5кв.м.

На підставі наданих та досліджених судом доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення порядку користування квартирою 1 в житловому будинку А АДРЕСА_2 в домоволодінні АДРЕСА_1 , у спосіб, визначений позивачем, оскільки 5/200 частини домоволодіння належать позивачу та буде складати 11, 9 кв.м. (5/200 від житлової площі 47,7 кв.м.), що в натурі буде приблизно відповідати площі кімнати у 10,7 кв.м., але на 1,2 кв.м. менше житлової площі, яка має бути виділена їй у відповідно до частки у спільному майні.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, так як позивач просила суд усунути їй перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 в цілому, однак, як встановлено судом відповідно до плану будинку, зазначене домоволодіння складається з двох квартир. Тому, суд вважає за необхідне зазначити у рішенні про усуненні позивачу перешкод у користуванні власністю, та вселення її у квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 355, 356, 358 ЦК України, та ст. 12, 13, 81, 141-142, 200, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визначення порядку користування домоволодінням, що є спільною частковою власністю, усунення перешкод в користуванні домоволодінням шляхом вселення задовольнити частково.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_4 в АДРЕСА_1 :

- виділити у користування ОСОБА_1 , житлову кімнату 2-7 площею 10, 7 кв.м.;

- виділити у користування ОСОБА_2 житлові кімнати 2-4 площею 8,0 кв.м., 2-5 площею 18,5 кв.м., 2-61 площею 0,5 кв.м., всього жилою площею 37 кв.м.;

- залишити в загальному користуванні домоволодіння АДРЕСА_1 в квартирі № 1 житлового будинку А 2: коридор площею 2,5 кв.м., 2-2 вбиральню площею 1,4 кв.м., 2-3 кухню площею 10,3 кв.м, 2-8 коридор площею 4,6 кв.м., а також вбиральню Д, огорожі № 4,9,10, хвіртку № 6,8, водоколонку № 5 (споруди), замощення І.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та володінні власністю у квартирі АДРЕСА_3 .

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3 .

Сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук