ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1240/19 Номер провадження 22-ц/814/349/20Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Панченка О.О.

Суддів: Триголова В.М., Пікуля В.П.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Попова М.С., повний текст рішення виготовлено того ж дня,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 27.08.2013 року між сторонами укладено договір без номера, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 6100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписуючи заяву, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає укладений між нею та Банком Договір.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.05.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 295631,59 грн., що складається із заборгованості за кредитом 5355,01 грн., заборгованості за відсотками 284932,32 грн., нарахованої пені та комісії 5344,26 грн. Заборгованість, що визначена позивачем до стягнення складає 123203,13 грн., що складається з заборгованості за кредитом 5355,01 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом з 27.08.2013 по 30.05.2018 у розмірі 117848,12 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 5 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, його оскаржив позивач - АТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, апелянт просив судове рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що висновок місцевого суду про недоведеність позивачем належного ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ «Приватбанк» є безпідставними. При цьому вказує, що між сторонами укладено договір приєднання, суть якого полягає у тому, що умови цього договору визначаються однією стороною, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином свою згоду на них. Отже, підписуючи анкету-заяву, та користуючись кредитними коштами відповідач фактично погодився з встановленими позивачем умовами та правилами надання послуг, а також визначеними Банком тарифами. Наголошує, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Процесуальним правом на подачу відзиву відповідач не скористалась.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено і вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 27 серпня 2013 року (а.с.7).

Укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Всупереч договірним зобов`язанням, відповідач в установлені терміни не повернула належні грошові суми, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 травня 2019 року становить 295631,59 грн., та складається із заборгованості за кредитом 5355,01 грн., заборгованості за відсотками 284932,32 грн., нарахованої пені та комісії 5344,26 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у підписаній відповідачем Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не вказано, яку послугу надано та не вказано суму кредитного ліміту, що унеможливлює встановлення факту отримання відповідачем кредитного ліміту на суму, вказану у позові. Отже, позивачем належним чином не доведено факту укладання між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитної картки, не надано доказів, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитний договір та отримання відповідно кредитних коштів.

Крім того, суд дійшов висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приват Банку, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

Відповідно до змісту статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.ст.1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.

Згідно висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі N342/180/17, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які приєднані до матеріалів справи в разі не визнання відповідачем та якщо вони не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, з наведеного слідує, що місцевий суд дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5355,01 грн. суд виходив із недоведеності позивачем факту надання кредитних коштів відповідачу та укладення між сторонами саме кредитного договору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 ЦПК України, передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 року у справі №361/2385/18-ц, виходячи з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Разом з цим, на поданий банком розрахунок заборгованості не поширюються вимоги до оформлення документів, закріплених у ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України від 17 квітня 2003 року № 55, оскільки цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності, зокрема: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності, а отже, цей стандарт не поширюється на конкретні спірні правовідносини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц (провадження 61-3946св18).

При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі. При цьому відповідачем не було спростовано факт наявності та розміру заборгованості. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та частково здійснювала погашення кредитної заборгованості.

Оскільки, зобов`язання за договором відповідачем належним чином не виконувались, що не заперечується сторонами, виникла заборгованість за тілом кредиту.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5355,01 грн.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

За подачу позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 грн. (а.с. 1).

За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2881,50 грн. грн. кожним. (а.с. 79).

Оскільки позовні вимоги задоволено на 4,35% (5355,01/123203,13*100) отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 208 грн. 91 коп. (4802,50/100*4,35).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 5 листопада 2019 року скасувати, позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 27 серпня 2013 року у розмірі 5355 грн. (п`ять тисяч триста п`ятдесят п`ять грн.) 01 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 208 грн. 91 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: О.О. Панченко

СУДДІ: В.П. Пікуль

В.М. Триголов