Дата документу 10.08.2020
Справа № 334/1617/20
Провадження № 2/334/2398/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 серпня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Бараш Ю.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому вказав, що йому на праві власності належить 9/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 9/25 часток земельної ділянки за даною адресою на підставі свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо прилюдні торги не відбулися від 27.02.2020 року за реєстровим № 878 та № 879, що посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В.

Право власності на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.03.2020 року, номер записів про право власності 35824811 та 35824708, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Іншим співвласником будинку та земельної ділянки на праві спільної часткової власності є ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою та довідкою про зареєстрованих осіб.

При оформленні документів, що стосуються права користування майном та укладенні договорів з комунальними підприємствами, позивачу стало відомо, що в належній йому на праві власності нерухомості, по теперішній час зареєстровані: ОСОБА_3 попередній власник та ОСОБА_2 - член сім`ї попереднього власника, які зобов`язались знятися з реєстрації та виселитися з житлового приміщення після переоформлення права власності, але не виконали своїх зобов`язань в повному обсязі, а саме, виселившись з житлового приміщення не знялися з реєстраційного обліку.

Реєстрація відповідачів в житловому приміщенні створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, обмежує у здійсненні права власності щодо нерухомого майна, позивач не має змоги оформити субсидію на сплату комунальних послуг та безперешкодно розпоряджатися належним йому майном, несе зайві витрати по сплаті комунальних послуг за фактично не проживаючих осіб.

Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Боярчук Н.В надала заяву про слухання справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали, з заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не зверталися. Відзиву на позовну заяву не надали.

У зв`язку з відсутністю відповідачів у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст. 280-284 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 9/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 9/25 часток земельної ділянки за даною адресою на підставі свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо прилюдні торги не відбулися від 27.02.2020 року за реєстровим № 878 та № 879, що посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В.

Право власності на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.03.2020 року, номер записів про право власності 35824811 та 35824708, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Іншим співвласником будинку та земельної ділянки на праві спільної часткової власності є ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою та довідкою про зареєстрованих осіб.

Відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.04.2020 року № 01-71/5755 та від 04.05.2020 року № 01-71/5567.

Актами про фактичне не проживання від 12.05.2020 року встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації не проживають та їх речі в будинку відсутні.

З часу вибуття і по теперішній час відповідачі за місцем реєстрації не перебувають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у квартирі не мають.

Реєстрація відповідачів у вказаному будинку перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ч.1 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), як5і проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).

В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок припинення права власності, відповідач ОСОБА_2 втрачає право на користування жилим приміщенням як член сім`ї попереднього власника, самостійного права на житло при новому власникові з підстав, передбачених законом, відповідачі не набули, вони не є членами сім`ї власника житла згідно ст. 156 ЖК України, договір найму з власником е уклали (ст. 158 ЖК України), власник житла не надає згоду на їх проживання в житловому приміщенні (ст.383 ЦК України, ст.161 ЖК України), не надав також згоду на їх вселення як членів сім`ї, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 77-79, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 156 ЖК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ісаков Д.О.