Справа № 204/794/20
Провадження № 2/204/739/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі в лютому 2020 року звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому, просили зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначили, що позивачі звернулися до відділу обліку проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з повним обсягом документів для реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Після реєстрації нам були видані довідки про склад сімей. В довідці про склад сім`ї ОСОБА_3 було внесено громадянина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На заперечення про те, що позивачі не мають до даного громадянина ніякого відношення і навіть ніколи його не бачили, працівники відділу апелювали тим, що дана особа занесена в домову книгу за адресою: АДРЕСА_2 , та іншу довідку вони дати не в змозі. ОСОБА_3 таку довідку отримувати відмовився. 09.09.2019 року Позивачі письмово звернулися до управління в сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про перевищення повноважень робітниками відділу обліку проживання фізичних осіб, які зареєстрували зовсім сторонню людину за адресою нашого домоволодіння (ксерокопія листа додається). Також в своїй заяві Позивачі просили директора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Пономарьова А.С. надати відповідне розпорядження працівникам відділу обліку проживання фізичних осіб вивести з реєстру громадянина ОСОБА_4 , незаконно внесеного до реєстру за адресою АДРЕСА_3 . 08.10.2019 року листом №10/5-2420 Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради сповістив Позивачів про те, що згідно закону та Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 р. №207, не вбачає підстав для зняття ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Позивачам було рекомендовано з цього питання звернутися до суду. Виходячи з вищевикладеного позивачі зазначають, що Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради невідомо з яких причин порушено вимоги п.18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Постановою КМУ №207 від 02.03.2016 р., зокрема, Позивачі як власники будинку літера Б-1 домоволодіння 4 по АДРЕСА_2 згоди на реєстрацію громадянина ОСОБА_4 не надавали. Невідомо з яких причин і якими нормативними актами керувався Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради при прийнятті рішення щодо реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 громадянина України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим позивачі вимушені звернутись до суду.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, кожен окремо надав суду письмову заяву, у якій прохали справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, своїм правом на подання відзиву на позову заяву не скористався. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Також, відповідно до п.п. 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою КМУ № 207 від 2 березня 2016 р., зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що згадані Закон та Правила є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що вищевказані положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від дослідження питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 18 лютого 2000 року Позивачам ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) було подаровано будинок літера Б-1 в домоволодінні АДРЕСА_2 (а.с.30). На той час домоволодіння складалось з двох житлових будинків: житловий будинок літера А-2 та житловий будинок літера Б-1. В житловому будинку літера А-2 було розміщено квартири АДРЕСА_4 , що відображено в технічному паспорті на дане домоволодіння (а.с.23-26).

В 2001 році старий будинок літера Б-1 був знесений, а на його місці побудований новий будинок. Рішенням виконкому Красногвардійської районної ради № 285/6 від 19.10.2001 р. новий будинок було введено в експлуатацію (а.с.30). З цього моменту в домоволодінні літера Б-1 розподілу на квартири не було. В даному будинку були зареєстровані (прописані): ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується адресною карткою від 12.06.2015 р., довідкою квартального комітету №1 №2484 від 14.06.2015р., довідкою квартального комітету №6 №2149 від 26.10.2017 р. (а.с.40-42). Вищевказаними документами також підтверджується обставина не проживання громадянина ОСОБА_4 в домоволодінні АДРЕСА_5 .

В будинку літера А-2 розподіл на квартири АДРЕСА_6 залишився до моменту його зносу в 2005 році.

В 2005 році житловий будинок літера А-2 було знесено, а мешканці квартир розселені. На місці будинку літера А-2 побудовано торгівельний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_8 », якому присвоєна адреса: АДРЕСА_5 (а.с.31-38).

Рішенням виконкому Красногвардійської районної ради №252/4 від 18.08.2006 року були анульовані правовстановлюючі документи громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_7 в зв`язку зі зносом житлового будинку літера А-2. Також зазначено, що «домоволодіння АДРЕСА_2 на теперішній час складається з одного житлового будинку літера Б-1» (а.с.39).

Однак, 08.10.2019 року листом №10/5-2420 Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради сповістив позивачів про те, що у домоволодінні АДРЕСА_2 , з 27.10.1997 року по теперішній час значиться зареєстрованим громадянин ОСОБА_4 , окрім того, згідно Закону та Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 р. №207, не вбачає підстав для зняття ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачам було рекомендовано з цього питання звернутися до суду (а.с.21).

В домовій книзі домоволодіння АДРЕСА_2 зазначено, що ОСОБА_4 був прописаний тимчасово 28.10.1997 р. за адресою: АДРЕСА_2 , але не вказано номер квартири (а.с.28-29).

В свою чергу, на момент тимчасової реєстрації (прописки) громадянина ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , до 17.02.2004 року була зареєстрована його мати ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_8 .

Таким чином, Відповідач ( ОСОБА_4 ), міг бути прописаний лише в квартиру своєї матері за адресою: АДРЕСА_9 , як член її сім`ї.

Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Як було встановлено судом, ОСОБА_8 17.02.2004 року була відселена з квартири АДРЕСА_8 в квартиру АДРЕСА_10 , а сам будинок літ.А-2 було знесено в 2005 році, на місці якого було збудовано торгівельний центр, у зв`язку з чим, право власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_11 було припинено. Внаслідок зносу будинку літ.А-2, домоволодіння стало складатися лише з будинку літ. Б-1, права власності чи користування на яке ні ОСОБА_8 ні ОСОБА_4 не мали та не мають.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є. Отже, з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї, у зв`язку з чим, право користування квартирою АДРЕСА_11 у ОСОБА_4 припинилося після зносу будинку та припинення права власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_11 .

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14 та постанові Верховного Суду від 29.01.2018 року у справі № 766/1955/16-ц.

В свою чергу, як було встановлено судом, спірна реєстрація громадянина ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 , від 28.10.1997 року без визначення квартири в реєстраційних документах, здійснена внаслідок помилки працівника паспортного столу, який не проставив номер квартири АДРЕСА_12 , у якій проживала мати відповідача, а після зносу будинку літера А-2 та відселення мешканців квартир зі зняттям їх з реєстрації, в тому числі ОСОБА_8 , внаслідок зазначеної помилки ОСОБА_4 не був знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 та значиться зареєстрованим за наю по теперішній час, чим порушує права позивачів.

Права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України.

Враховуючи вищевказані обставини, та те, що Відповідач (громадянин ОСОБА_4 ) не має права користування житловим приміщенням за зазначеною адресою, не є членом сімей власників будинку літ.Б-1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згоду на його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_13 ) власники не надавали. ОСОБА_4 ніколи не був зареєстрований та не проживав в будинку літера Б-1 домоволодіння 4 по АДРЕСА_2 , між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 не має права користування зазначеним житловим приміщенням, та залишаючись помилково зареєстрованим у домоволодінні АДРЕСА_2 , власниками якого є позивачі, є сторонньою для них особою, яка перешкоджає позивачам належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує їх права, як власників, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість вимог позову та необхідність судового захисту закріпленого у ст.41 Конституції України права особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачами було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. кожним, який підлягає стягненню, з ОСОБА_4 на користь позивачів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-82, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 288 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75) про зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Зняти громадянина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 840 грн. 80 коп. на кожного в рахунок відшкодування судових витрат.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.О. Дубіжанська