Справа № 630/512/19
Провадження № 2/630/19/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.

за участю секретаря Косенко С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу № 630/512/19 (провадження № 2/630/19/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в уточненій редакції якого від 11 листопада 2019 року викладені вимоги про стягнення заборгованості в загальному розмірі 495325,84 грн., що складається з основного боргу в сумі 313865,00 грн., 3% річних в сумі 11969,87 грн., інфляційних нарахувань в сумі 28655,87 грн. та пені в сумі 140835,10 грн., -

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову позивач ОСОБА_1 вказала, що 07 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_3 отримав від неї в борг 11975,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 15 травня 2018 року. Але відповідач своїх зобов`язань не виконав та у визначену дату суму боргу не повернув. В подальшому на її усні та письмові звернення про повернення боргу відповідач не реагував та борг й досі не повернув. Тому відповідач повинен сплатити суму боргу в розмірі 313865,00 грн., що дорівнює сумі боргу 11975,00 доларів США, визначеній у національній валюті за офіційним курсом станом на 16 травня 2018 року. Разом з тим, як вказала позивач, відповідач повинен сплатити на її користь борг з урахуванням пені, визначеної на рівні облікової ставки НБУ, за увесь період користування позикою, що дорівнює 140835,10 грн. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то він повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, що складає 28655,87 грн. і 11969,87 грн. відповідно.

Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Копію вказаної ухвали відповідач ОСОБА_3 отримав 16 грудня 2019 року під розпис в приміщенні суду. Відповідачу був визначений судом строк для подання відзиву тривалістю п`ятнадцять днів з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження в справі. Останнім днем цього строку є 02 січня 2020 року.

09 січня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов від 31 грудня 2019 року, надісланий відповідачем засобами поштового зв`язку. Відбиток штампу поштового відділення на конверті являється підтвердженням того, що відзив було прийнято до відправлення саме 06 січня 2020 року. Ані в тексті відзиву, ані усно в судовому засідання відповідач не зміг пояснити, з яких причин він прострочив з поданням відзиву. В зв`язку з цим суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

У вступному слові представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та на їх обґрунтування посилалася на обставини, викладені в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 у вступному слові підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, наголошуючи на тому, що відповідач, отримавши від неї гроші в борг, обіцяв невдовзі їх повернути. Але час минав, відповідач борг не повертав, запевняючи, що в невдовзі продасть власну земельну ділянку і розрахується. Згодом, їй конче потрібні були гроші й вона змушена була повторно звертатися до відповідача з вимогою повернути борг, навіть направляла письмову вимогу. Натомість відповідач припинив реагувати на її звернення та запевнив, що гроші вона ніколи не отримає. Тому й змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_4 у своєму вступному слові висловив заперечення проти позову та просив відмовити в його задоволенні. Він пояснив суду, що відповідач ОСОБА_3 навесні 2015 року дійсно отримав від ОСОБА_1 на підставі усної домовленості у борг гроші, але лише 2000,00 доларів США, бо вони довіряли один одному. До травня 2018 року відповідач повернув ОСОБА_1 увесь борг. Але в травні 2018 року ОСОБА_1 запросила ОСОБА_3 на перемовини, аби зафіксувати повернення боргу та запропонувати знову гроші в борг. Для цього вона запропонувала ОСОБА_3 написати кілька варіантів розписки, начебто для узгодження з юристом. Але насправді гроші у борг в сумі 11975,00 доларів США йому ОСОБА_1 не передавала, тому договір позики не можна вважати укладеним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтримав пояснення, надані його представником, та просив відмовити в задоволенні позову, наголосив на тому, що гроші у борг не отримував.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Як вбачається із матеріалів справи, 08 травня 2018 року відповідач ОСОБА_3 видав позивачу ОСОБА_1 власноручно написану розписку на підтвердження того, що отримав від неї 07 квітня 2015 року в борг гроші в сумі 11975,00 доларів США, які він зобов`язався повернути через 5 місяців. В цій розписці відповідач додатково вказав, що обіцяє повернути гроші 15 травня 2018 року.

За таких умов, сторони визначили зобов`язання, яке підлягає виконанню, та строк його виконання - не пізніше 15 травня 2018 року.

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка є обов`язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 1 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

До теперішнього часу відповідач ОСОБА_3 не повернув позивачу ОСОБА_1 борг за договором позики і від повернення відмовляється, а тому з відповідача підлягає стягненню борг в сумі 11975,00 доларів США.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він, на підставі ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі строку невиконання відповідачем свого зобов`язання тривалістю 464 дні, а саме за період заявлений позивачем з 16 травня 2018 року до 22 серпня 2019 року, сума 3% річних від простроченої суми складає 456,69 доларів США (11975,00 х 3%/365 днів х 464 днів = 456,69).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Оскільки за текстом розписки визначено, що у борг передані грошові кошти в іноземній валюті, інфляційні втрати стягненню не підлягають. В цій частині позовних вимог суд відмовляє в їх задоволенні.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 , пред`являючи вимоги до відповідача ОСОБА_3 щодо стягнення пені, в тексті позовної заяви послалася на положення ст. 1048 ЦК України. Але суд не може погодитися з такими доводами позивача та відхиляє їх, виходячи з наступного.

Визначення терміну «пеня» міститься в ст. 549 ЦК України, яка розміщена в параграфі 2 глави 49 розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В той же час, ст.ст. 546, 547 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою шляхом вчинення правочину у письмовій формі.

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що нею з відповідачем було у письмовій формі узгоджено такий вид забезпечення грошового зобов`язання як пеня та її розмір. Тому в цій частині позовних вимог суд також відмовляє.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача лише частково обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині стягнення боргу за розпискою в сумі 11975,00 доларів США та нарахованих на цей борг 3% річних в сумі 456,69 доларів США.

Позивач в тексті позову наполягала на необхідності стягнення боргу, визначеного в іноземній валюті, в перерахунку на національну валюту - гривню за офіційним курсом НБУ, визначеному станом на 16 травня 2018 року, тобто на наступний день за днем повернення боргу.

Так, у визначену дату 16 травня 2018 року офіційний курс Національного банку України гривні до долара США був встановлений на рівні 2621,07 грн. за 100 доларів США. Разом з тим, на дату винесення рішення в справі офіційний курс Національного банку України гривні до долара США встановлений на рівні 2491,96 грн. за 100 доларів США.

На переконання суду, вирішуючи дану справи, слід дотримати балансу прав та інтересів кожної із сторін виниклого спору, аби не допустити завдання збитків через курсову різницю, що може мати наслідком надмірну відповідальність для боржника або фінансові втрати для позивача. Тому суд, виходячи зі змісту позовних вимог, стягує суму заборгованості в гривні, визначену за курсом долара США станом на день ухвалення судового рішення.

Виходячи з офіційного курсу Національного банку України станом на 31 січня 2020 року, вказана сума боргу 11975,00 доларів США дорівнює 298412,21 грн., сума 3% річних 456,69 доларів США дорівнює 11380,53 грн.

Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 3097,79 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 533, 625, 1046, 1047-1049 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , суму основного боргу в розмірі 298412 (Двісті дев`яносто вісім тисяч чотириста дванадцять) грн. 21 коп., 3% річних від простроченої суми боргу за період з 16 травня 2018 року до 22 серпня 2019 року в розмірі 11380 (Одинадцять тисяч триста вісімдесят) грн. 53 коп., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 3097,79 грн.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 03 лютого 2020 року.

Суддя О. О. Малихін