24.01.2020 Єдиний унікальний № 371/1005/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Миронівка

ЄУН 371/1005/19

Провадження № 2/371/276/20

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі:

секретаря судових засідань Семерей Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що вона є власником квартири під номером АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 листопада 1994 року (1/4 частка) та договору дарування 3/4 часток квартири від 14 листопада 2018 року. Даною квартирою для проживання користувався відповідач. З січня 2018 року відповідач в квартирі не проживає, проте залишається зареєстрованим у ній. Просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою під номером АДРЕСА_1 з тих підстав, що він більше 2 років в квартирі не проживає.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 1 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

Відповідач відзиву на позов не подав.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. В обґрунтування заявлених вимог послалася на обставини, викладені в поданій до суду заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку.

Допитана як свідок ОСОБА_3 вказала, що проживає у квартирі під номером АДРЕСА_2 з 1977 року. Раніше в квартирі під номером АДРЕСА_1 проживали батьки позивача. Після одруження позивача її батьки змінили місце проживання, у вказаній квартирі стали проживати позивач та відповідач. Близько двох років у квартирі відповідач не проживає.

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі факти.

Позивач є власником квартири під номером АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про право власності на житло (1/4 частка) від 16 листопада 1994 року, договору дарування 3/4 часток квартири серії ННК №727665, посвідченого державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області Вашекою С.В. 14 листопада 2018 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 145361073 від 14 листопада 2018 року.

Відповідач, з яким позивач уклала шлюб, проживав та був зареєстрований в належній позивачу квартирі з ініціативи власника. 21 травня 2018 року рішенням Миронівського районного суду Київської області шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, розірвано.

Вказані обставини зазначені позивачем та підтверджені даними довідки Миронівської міської ради № 02-50/653 від 4 лютого 2019 року, рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 травня 2018 року.

Відповідно до даних довідки про склад сім`ї № 02-50/653 від 4 лютого 2019 року, виданої Миронівською міською радою, у квартирі під номером АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі позивача з 14 березня 2008 року.

Відповідач, з моменту розірвання шлюбу остаточно припинив проживати у квартирі під номером АДРЕСА_1 .

Такі обставини повідомлені позивачем, а також підтверджені показаннями свідка ОСОБА_3 .

Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 29 січня 2018 року, 27 лютого 2018 року, 30 березня 2018 року, 25 квітня 2018 року, 30 травня 2018 року, 27 червня 2018 року, 30 липня 2018 року, 30 серпня 2018 року, 26 вересня 2018 року, 30 жовтня 2018 року, 30 листопада 2018 року, 27 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 в квартирі під номером АДРЕСА_1 не проживає, його особистих речей в квартирі не виявлено.

У суду немає підстав ставити під сумнів дані актів обстеження житлово-побутових умов позивача.

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка ОСОБА_3 , дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Житло є невід`ємною складовою особистого життя людини. Вона має природне право жити так, як бажає, бути захищеною від оприлюднення фактів особистого життя. Але це неможливо без поваги до її житла, де значною частиною проходить це особисте життя, і тому людина має таке ж природне право не тільки на саме житло, а й на недоторканність його.

Міжнародні правові акти декларують право людини на недоторканність її житла. Зокрема, стаття 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, передбачено: «Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Аналогічна вимога міститься в статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року декларує, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Однак, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.

Таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК України), членів його сім`ї (стаття 405 ЦК України, стаття 156 Житлового кодексу Української РСР), орендаря (наймача) житла (стаття 810 ЦК України, 61 ЖК України), членів його сім`ї (статті 816 ЦК України, статей 64, 160 ЖК України) тощо.

В даному випадку порушені права власника квартири і вони підлягають захисту шляхом усунення перешкод у праві користування власністю.

За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень вказаних норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно положень статті 156 ЖK України члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

Яких-небудь угод з приводу користування будинком при вселенні з відповідачем не укладалось.

Відповідач є особою, яка набула права користування належним позивачеві житловим приміщенням, вселився у нього у встановленому порядку як член сім`ї власника, однак тривалий час без поважних причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання.

У разі виникнення спору між власником та особою, яка вселялася в житло у якості члена сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановлено, що у січні 2018 року відповідач залишив своє місце проживання та не з`являється у житловому приміщенні до даного часу, тобто строком понад рік.

Висновки за результатами розгляду

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце.

Заявлені вимоги є доведеними. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідач ОСОБА_2 не користується квартирою під номером АДРЕСА_1 більше року без поважних причин.

Позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, ґрунтується на вимогах закону.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 386, 391, 405, 406 ЦК України, ст. 156 ЖK України, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 264, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у виді квартири під номером АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 6 вересня 2005 року Подільським РУ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : квартира під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання : квартира під номером АДРЕСА_1 .

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук