У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2020 Справа №607/19271/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі подання державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Старжинського Т. про надання дозволу на звернення стягнення на успадковане майно, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Старжинський Т. звернувся в суд з поданням про звернення стягнення на успадковане майно майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за батьком боржника, який на даний час є померлим, а єдиним спадкоємцем є боржник. В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває відкрите виконавче провадження АСВП № 56368861 з примусового виконання Виконавчого листа №607/19271/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики в розмірі 1 472 439 (один мільйон чотириста сімдесят дві тисячі чотириста тридцять дев`ять) гривень 72 коп. та процентів за користування коштами у розмірі 285 133, 26 грн. за період з дня отримання коштів по 23 лютого 2015 року. Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 3654 грн. сплаченого судового збору. Державним виконавцем в процесі виконання рішення суду встановлено у боржника є успадковане майно, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, а саме квартира АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за батьком боржника.

У відповідності до ч.11 ст.440 ЦПК України суд розглядає подання приватного виконавця без повідомлення сторін та заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

На виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває відкрите виконавче провадження АСВП № 56368861 з примусового виконання Виконавчого листа №607/19271/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики в розмірі 1 472 439 (один мільйон чотириста сімдесят дві тисячі чотириста тридцять дев`ять) гривень 72 коп. та процентів за користування коштами у розмірі 285 133, 26 грн. за період з дня отримання коштів по 23 лютого 2015 року. Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 3654 грн. сплаченого судового збору.

10 травня 2018 року до ТМВ ДВС ПЗ МУ МЮ (м.Івано-Франківськ) надійшла заява стягувача та виконавчий лист №607/19721/14-ц про відкриття виконавчого провадження.

10 травня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

19 червня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника.

Державним виконавцем неодноразово направлялися запити до реєструючих установ з метою обстеження майнового стану боржника, з відповіді який було встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке можна було б звернути стягнення у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

22 червня 2020 року до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшла заява стягувача з якої встановлено, що квартира в якій проживає боржник є власністю батька боржника, який на даний час є померлим та встановлено, що єдиним спадкоємцем є боржник.

Відповідно до частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Абзацом 2 частини 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч.10 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Звертаючись із поданням, державний виконавець, зазначив, що боржник ОСОБА_1 , після смерті батька успадкував нерухоме майно, а саме квартиру, проте не реєструє її у встановленому законом порядку, оскільки свідомо розуміє, що в разі реєстрації права власності вищезгаданої квартири, на дану квартиру буде накладено арешт та звернено стягнення.

Однак, державним виконавцем, на якого покладається обов`язок доведення обґрунтованості подання, не надано жодних доказів того, що дана квартира може належати ОСОБА_1 в порядку спадкування, після смерті батька, зокрема державним виконавцем не долучено до матеріалів подання свідоцтва про смерть спадкодавця, не визначено коло спадкоємців, чи посвідчував померлий заповіт, чи є інші спадкоємці за законом, не встановлено, чи прийняв ОСОБА_1 спадщину, тощо.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Загальні вимоги до змісту судового рішення викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14. Згідно з п. п. 11 та 12 постанови у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні подання державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 260, 261, 352-354, 440 Цивільного процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні подання державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Старжинського Т. про надання дозволу на звернення стягнення на успадковане майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, у 15-денний строк з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. М. Позняк