Ухвала

Іменем України

22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 182/4493/16

провадження № 61-9302ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи: ОСОБА_3 , Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання недійсним договору дарування, витребування майна, набутого без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває вищевказана цивільна справа.

12 квітня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року.

18 червня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення.

Дніпровський апеляційний суд постановив ухвалу 11 лютого 2020 року, тобто останній день оскарження припадав на 12 березня 2020 року.

При вирішенні питання щодо строків на касаційне оскарження судового рішення Верховним Судом враховано карантинні заходи, установлені постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» від 11 березня 2020 року № 211 (зі змінами).

Відповідно до пункту 12 розділу І Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 наступного змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Ураховуючи те, що закінчення тридцятиденного строку на касаційне оскарження судового рішення апеляційного суду припадав на період дії карантину (12 березня 2020 року), тому Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження продовжується в силу закону.

Крім того, в касаційній скарзі заявник просить звільнити його від сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження наведеного заявник надав копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 29 лютого 2012 року.

Відповідно пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З огляду на положення наведеної норми Закону, а також те, що заявником надано докази, що підтверджують його статус як громадянина, віднесеного до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, заявник звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Касаційна скарга мотивована тим, що кожна особа має право відповідно до статті 55 Конституції України на звернення до суду за захистом своїх прав, тому суд апеляційної інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у даній справі.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Даний закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 18 червня 2020 року, тобто після набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення питання про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Частиною 1 статті 353 ЦПК України визначений перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Ухвала про витребування доказів, відсутня в переліку, визначеному частиною 1 статті 353 ЦПК України, відповідно така не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

З огляду на положення Закону, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала суду першої інстанції про витребування доказів, не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, дійшов обґрунтованого висновку про застосування положень пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України. Аналогічного висновку з приводу питання щодо оскарження ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку дійшов Верховний Суд в постановах від 13 червня 2018 року у справі №13 червня 2018 року, від 20 грудня 2019 року у справі 295/4863/19, від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15, від 13 червня 2018 року у справі №761/6099/15.

Водночас слід зазначити, що ухвала про витребування доказів не перешкоджає подальшому провадженню у справі (не є остаточним рішенням), тому особа має право включити до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції заперечення на вказану ухвалу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Таким чином, оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи: ОСОБА_3 , Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання недійсним договору дарування, витребування майна, набутого без достатньої правової підстави.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик