МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа №370/329/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2020 р. Макарівський районний суд Київської області у складі головуючої судді Мазки Н.Б., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, яка втратила право на користування житлом шляхом виселення, посилаючись на те, що 15.01.2019 року державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України були проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна, яке належало відповідачу ОСОБА_2 , а саме: об`єкт незавершеного будівництва, готовністю 95% та земельна ділянка площею 0,099 га кадастровий номер :07:003:0093, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №385553 від 31.01.2019 року переможцем торгів став він, позивач.

08.06.2019 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області зареєстроване право власності за ним, позивачем на будову, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

10.06.2019 року на адресу реєстрації відповідача та на адресу придбаного з прилюдних торгів майна були направлені вимоги про виселення з будинку, що став предметом електронних торгів та переможцем яких є він, позивач.

Далі позивач вказує на те, що неодноразово в телефонному режимі просив відповідача покинути приміщення, на що останній не реагував. В нього не має доступу до будинку, відсутні ключі від вхідних дверей, крім того, з відповідачем склалися неприязні стосунки. Відповідач вчиняє перешкоди у вільному доступі до житлового приміщення (будинку), що підтверджується письмовими вимогами.

Позивач ОСОБА_1 просить: виселити ОСОБА_2 з житлового приміщення, як розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житла; стягнути судовий збір в розмірі 768.40 гривень.

Позивачем подана заява про розподіл судових витрат, а саме: про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат за професійну правничу допомогу у розмірі 20 000.00 гривень.

Згідно ухвали суду від 20.03.2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 згідно відмітки працівника пошти на поштовому конверті 13.05.2020 року відмовився від отримання поштового конверта з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №866, в якому містилась судова повістка, копія ухвали суду від 20.03.2020 року, позовна заява з додатками.

Відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштову повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку.

Таким чином, відповідач, будучи належним чином повідомленим про слухання справи, відзив не надав.

Згідно пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (СОVID-19) строки визначені законом та судом продовжуються на строк дії такого карантину.

Сторонами не подано клопотань про продовження процесуальних строків.

Судом були створені учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, наданням строку для подачі відзиву.

Кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що згідно акту №56888024 про проведені електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна від 15.02.2019 року, державне підприємство «Сетам» Міністерства юстиції України на підставі поданих для проведення реалізації майна документів приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Крайчинським Сергієм Станіславовичем та у відповідності вимог ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 02.08.2018 року №2522/5, Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5, здійснило реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів через веб-сайт в мережі Інтернет, а саме:

- об`єкт незавершеного будівництва, готовністю 95%, згідно технічному паспорту на незавершений будівництвом садибний (індивідуальний) житловий будинок АР№010099 від 31.10.2018 (незавершений будівництвом житловий будинок, літера А площа 79.2 кв м, прибудова літера а 25.8 кв м, навіс літера Б 24.5 кв м, ворота №1, хвіртка №2, огорожа№3, замощення літера1) та земельна ділянка площею 0.099 га, кадастровий номер :07:003:0093, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №385553 від 31.01.2019 року (реєстраційний номер лоту №327053) переможцем торгів став ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 . Ціна продажу склала 533507.10 гривень, яка повністю внесена переможцем торгів.

Продаж вищезазначеного майна здійснено по виконавчому провадженню №56888024 при примусовому виконанні виконавчого листа №761/625/14-ц від 19.04.2018 року, який виданий Шевченківським районним судом м. Києва, боржник - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , якому належало вищезазначене реалізоване майно на підставі: - дозвіл на будівництво: рішення виконкому Колонщинської сільської ради від 29.10.2010 року; - свідоцтво на забудову індивідуальної садиби №68 від 10.11.2010 року, виданого Макарівським госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро; - відомості з реєстру прав власності про об`єкти нерухомого майна зареєстровано за реєстраційним номером:34168545 від 19.07.2011 року; - технічний паспорт на незавершений будівництвом садибний (індивідуальний) житловий будинок АР№010099 від 31.10.2018 року, виданий ПП «АКТИВ ІНВЕСТ»; - на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №882648 від 10.02.2010 року; - рішення Колонщинської сільської ради №35 серії 5 скликання №410 від 02.12.2009 року; - цивільно-правовий договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2010 року №1757, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюком П.Т.

Зазначений акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством (а.с.5).

Відповідно свідоцтву серії НОМЕР_3 від 08.06.2019 року, виданого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. на підставі акту №56888024 про проведені електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, виданого 15.02.2019 року Крайчинським С.С. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, нотаріус посвідчив, що ОСОБА_1 РНОКП НОМЕР_1 , належить на праві власності майно, що складається з: об`єкта незавершеного будівництва готовністю 95%, який складається з: незавершеного будівництвом житлового будинку (літера А) площею 79.2 кв м; прибудови літера а площею 25.8 кв м; навісу (літера Б) площею 24.5 кв м; воріт (№1); хвіртки (№2); огорожі (№3); замощення (1), та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбане ОСОБА_1 за 533507.10 гривень, що раніше належало ОСОБА_2 на підставі: - дозволу на будівництво: рішення виконкому Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області від 29.10.2010 року; - свідоцтва на забудову індивідуальної садиби №68 від 10.11.2010 року, виданого Макарівьским госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро; - відомостей з реєстру прав власності про об`єкти нерухомого майна зареєстровано за реєстраційним номером 34168545 від 19.07.2011 року; - технічного паспорту на незавершений будівництвом садибний (індивідуальний) житловий будинок АР№010099 від 31.10.2018 року , виданий ПП «АКТИВ ІНВЕСТ». Право власності на об`єкт незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1420 (а.с.6).

З вимоги про добровільне виселення з житлового приміщення в порядку ст.109 ЖК України від 10.06.2019 року, яке адресоване ОСОБА_2 від переможця електронних торгів ОСОБА_1 , вбачається, що останній просив ОСОБА_2 в добровільному порядку залишити житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він, ОСОБА_1 є власником будинку за результатами електронних торгів протокол №385553 від 31.01.2019 року (а.с.7, 8).

При вирішенні спору суд керується вимогами ст.15 ЦК України, якою передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із вимогами ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, 386, 391 ЦК України.

За вимогами ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно вимог ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач у справі є боржником за виконавчим провадженням, за яким спірне майно було продано на електронних торгах у рахунок погашення боргу, не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із ними не пов`язаний.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з вимог ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, якою передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням ч.1 ст.141 ЦП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції №0.0..1 ОСОБА_1 сплатив 03.02.2020 року судовий збір в сумі 768.40 гривень.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 768.40 гривень підлягають задоволенню.

Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу в розмірі 20000.00 гривень, суд виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України від 05.07.2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону України від 05.07.2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст.9 Закону України від 05.07.2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження сплати правничої (правової) допомоги позивачем надана квитанція №38/2020 від 28.01.2020 року про сплату 20000.00 гривень на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №38/2020 від 24.01.2020 року (а.с.17).

В додатковій угоді №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги №38/2020 від 24.01.2020 року, а також в детальному описі (акт) наданої правової допомоги №38/2020 за договором №38/2020 від 24.01.2020 року, зазначено, що

- дві години первинної усної консультації з питань законодавства, яке регулює спірні правовідносини, усталеної судової практики та судові перспективи справи; визначення та розробка попередньої процесуальної стратегії складає суму 5000.00 гривень; - дві години вивчення матеріалів судових проваджень в Єдиному державному реєстрі судових рішень складає суму 5000.00 гривень; чотири години подання позовної заяви та додатків складає суму 10000.00 гривень (а.с.18-20).

Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000.00 гривень щодо вивчення матеріалів судових проваджень в Єдиному державному реєстрі судових рішень; 10000.00 гривень щодо подання позовної заяви та додатків, а всього на загальну суму 15000.00 гривень є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Таким чином, підлягають задоволенню судові витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 5000.00 гривень.

Керуючись вимогами ст.15, 16, 317, 319, ч.1 ст.321, 386, ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.141, 263-265 ЦПК України, ст.1 Закону України від 05.07.2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житла.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , який має реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , з ОСОБА_2 , який має реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 гривень; судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000.00 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складення повного його тексту, у порядку передбаченому підпунктом 15.5, пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, п.3 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 18.06.2020 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Рішення складено 10.08.2020 року.

Суддя