ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4981/19 Номер провадження 22-ц/814/354/20Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Пікуля В.П., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

представник третьої особи адвокат Яресько Н.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2019 року, ухвалене суддею Яковенко Н.Л., повний текст рішення складено - 22 листопада 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання незаконними та скасування рішень, третя особа ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання незаконними та скасування рішень. 01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали до суду першої інстанції уточнену позовну заяву, в якій просили визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради народних депутатів № 583 від 19.09.1978 року «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по АДРЕСА_1 та рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави № 667 від 01.11.1978 року «Про часткову зміну рішення № 583 від 19.09.1978 року «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що позивачі є співвласниками на праві спільної часткової власності житлового будинку з господарськими будівлям і спорудами, розташованому по АДРЕСА_2 на земельній ділянці державного фонду, частка кожної складає 1/4. Відповідач ОСОБА_3 є співвласником даного домоволодіння з часткою у праві власності 1/2 частина. 11 березня 2019 року під час розгляду Київським районним судом м. Полтави цивільної справи № 552/4589/18 за позовом ОСОБА_3 до них про виділ майна, що є у спільній частковій власності, вони дізналися про наявність рішення Київської районної ради народних депутатів м. Полтави № 667 від 03.11.1978 року «Про часткову зміну рішення № 583 від 19.09.1978 року «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по АДРЕСА_2 . У подальшому було отримано в архіві рішення Київської районної ради народних депутатів м. Полтави № 583 від 19.09.1978 року з додатками. Вказували, що їм, а також їх батькам, які раніше були співвласниками домоволодіння, про дані рішення раніше відомо не було. Посилаючись на те, що зазначені рішення виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів м. Полтави обмежують право користування інших співвласників житловим будинком, порушують їх право власності на належне нерухоме майно, просили визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради народних депутатів № 583 від 19.09.1978 року «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по АДРЕСА_1 та рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави № 667 від 01.11.1978 року «Про часткову зміну рішення № 583 від 19.09.1978 року «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по АДРЕСА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання незаконними та скасування рішень відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржувані рішення відповідача самі по собі не є правовстановлюючим документами, на їх підставі не могло виникнути право власності, лише виникла правова підстава для проведення певних будівельних робіт, чого зроблено не було. Безпосередньо для позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також для третьої особи ОСОБА_3 , яка є співвласником домоволодіння, жодні права та обов`язки на підставі рішень виконкому від 19.09.1978 року № 583 та від 01.11.1978 року № 667 не виникли та не можуть виникнути, оскільки нові співвласники домоволодіння по АДРЕСА_2 до уповноважених органів у встановленому законом порядку з питань проведення таких будівельних робіт не зверталися. Зміст позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування рішень виконавчого комітету зводяться до спору про порядок користування домоволодінням по АДРЕСА_2 між позивачами та третьою особою та не є спором між позивачами та відповідачем щодо повноважень останнього при прийнятті рішень. Вказані рішення виконкому, які є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, не мають жодних юридичних наслідків ні для позивачів, ні для третьої особи. Прийняття відповідачем рішень від 19.09.1978 року № 583 та від 01.11.1978 року № 667 не мало наслідком порушення прав позивачів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час прийняття рішень від 19.09.1978 року № 583 та від 01.11.1978 року № 667 співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_2 були батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 та його сестра ОСОБА_5 . Всупереч вимогам ст. 113, 119 ЦК УРСР (1963 року) без згоди ОСОБА_4 виконавчий комітет Київської районної ради народних депутатів м. Полтави дозволив своїми рішеннями ОСОБА_5 обладнати другий вихід з будинку шляхом закладки дверного прорізу між приміщеннями 1-3 і 1-7, установки перегородки в приміщенні 1-1 і обладнання дверей між приміщеннями 1-1 і 1-7, добудову 3.0 х 5.0 для виносу кухні із габаритів будинку та установки ванної, санвузла. Таким чином, своїми рішеннями виконавчий комітет фактично виділив частки співвласників із спільного майна, але у різних розмірах. ОСОБА_5 прийшлося значно більше, всупереч вимогам ст. 115 ЦК УРСР (1963 року), чим позбавив ОСОБА_4 , а у послідуючому і його спадкоємців, права власності на свою частину житлового будинку. Даними рішеннями грубо порушені основні будівельні норми і правила, тобто недодержання архітектурних, санітарних, протипожежних вимог. Їх дозвіл на добудову, проектна документація відсутня. У результаті установлення перегородки, передбаченої рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави, газорозподільна система, внутрішній погріб, вхід на горище, а також прибудова відійшли до іншого співвласника, в даний час - третій особі у справі. Суд першої інстанції не надав оцінки викладеним обставинам справи, наслідком рішень виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави є порушення прав ОСОБА_1 , а до цього прав спадкодавців. Суд першої інстанції не врахував положення ст. 1218 ЦК України, яка передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Суд першої інстанції не застосував норми ч. 1 ст. 21 ЦК України, яка передбачає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Правова підстава застосування ст. 21 ЦК України саме і має місце для визнання такого акту незаконним. Акти виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави не вичерпали свою дію за фактом свого виконання і на підставі них не видано правовстановлюючих документів. В акті обстеження від 16.08.1978 року, складеного технічним бюро Управління головного архітектора м. Полтави, доданому до рішення, вказано, що співвласниця Ѕ частини домоволодіння ОСОБА_5 має квартиру яка складається з 2-х жилих кімнат площею 26,30 кв.м., коридора 5,7 кв.м., кладової площею 4,0 кв.м. та частини веранди. У той час, як житлова площа будинку складає 38,9 кв.м. Співвласниця Ѕ частини домоволодіння - третя особа у справі ОСОБА_3 має наміри встановити порядок користування даним будинком, виходячи з вказаних рішень.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2013 року є власником 1/4 частини житлового будинку з частиною надвірних споруд за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Позивач ОСОБА_2 також відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 25 жовтня 2013 року є співвласником зазначеного домоволодіння, частка складає ј (а.с. 18).

ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 19 квітня 2017 року є власником 1/2 частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці Держфонду, норма землекористування якої не встановлена та складається в цілому з: житлового будинку «А-1», житловою площею 38,8 кв.м., загальною площею 91,9 кв.м., погребу «Б», гаражу «Г», сараю «Е», навісу «е», навісу «Ж», навісу «Ж1», вбиральні «З», сараю «И», погребу «К», літнього душу «Л», погребу «а1», огорожі № 1, воріт огорожі № 2, вимощення № 3, колодязю питного № 5, огорожі № 7, огорожі № 8, ями вигрібної № 9 (а.с. 19).

Спірне домоволодіння по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

Реальна частка кожного із співвласника не виділена, отже, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

За даними документів технічної інвентаризація, які надані до суду позивачами, житловий будинок літер «А-1» по АДРЕСА_2 в цілому складається з приміщень: 1-1 передпокій площею 8,9 кв.м., 1-3 коридор площею 5,7 кв.м., 1-4 кімната площею 9,9 кв.м., 1-5 кімната площею 16,4 кв.м., 1-6 сіни площею 8,9 кв.м., 1-7 санвузол площею 3,2 кв.м., 1-11 сіни площею 9,1 кв.м., 111 сіни площею 2,0 кв.м., ІV сіни площею 4,7 кв.м., 1-8 кухня площею 10,6 кв.м., 1-9 кімната площею 12,5 кв.м. (а.с. 20-36).

Між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 а не укладався договір про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності.

Окрім того, співвласники не можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_2 протягом тривалого часу виникають спори та непорозуміння з приводу користування спільним житловим будинком, спори між співвласниками з цього питання неодноразово були предметом судового розгляду.

У провадженні Київського районного суду м. Полтави знаходиться цивільна справа № 552/4589/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розподіл житлового будинку у натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів м. Полтави 19.09.1978 року прийнято рішення № 583 «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по АДРЕСА_1 , яким відмовлено ОСОБА_5 , прож. по АДРЕСА_1 , в проведенні добудови розміром 3х5 м для виносу кухні із габаритів будинку, обладнання ванної і санвузла. Дозволено ОСОБА_5 обладнати другий вихід із квартир шляхом закладки дверного пройому між приміщеннями 1-3 і 1-7, установки перегородки в приміщенні І-І і обладнання дверей між приміщеннями 1-1 і 1-7 (а.с. 13).

Рішенням виконавчого комітету Київської ради народних депутатів м. Полтава від 01.11.1978 року № 667 «Про часткову зміну рішення № 583 від 19.09.1978 року «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по АДРЕСА_2 » рішення № 583 від 19.09.1978 року викладено в такій редакції: «Дозволити ОСОБА_5 в домоволодінні по АДРЕСА_1 провести добудову розм. 3х5 м для виносу кухні із габаритів в будинку, установки ванної, санвузла та обладнати другий вихід із квартири шляхом закладки дверного пройому між приміщеннями 1-3 і 1-7; установити перегородки в приміщенні 1-1 з обладнанням дверей між приміщеннями 1-1 і 1-7. Сарай «Е» розібрати. Можливе його будівництво розміром 3х8 м на відстані 7 м від жилих будинків і 3 м від межі сусідньої садиби» (а.с. 10).

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 на час прийняття оскаржуваного рішення виконкому не були співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 на даний час не є співвласником домоволодіння по по АДРЕСА_2 .

Рішення виконавчого комітету Київської ради народних депутатів м. Полтава від 01.11.1978 року № 667 щодо здійснення відповідної добудови попереднім співвласником ОСОБА_5 реалізовано не було.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є визнання незаконним та скасування рішень виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради народних депутатів № 583 від 19.09.1978 року та № 667 від 01.11.1978 року.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, на час прийняття оскаржуваних рішень позивачі та третя особа по справі не були співвласниками домоволодіння, відносно якого вони приймалися, тобто вказані рішення на час їх прийняття не могли вплинути на їх права та обов`язки, по справі не встановлено, що попередні співвласники домоволодіння не були з ними згодні та оскаржували ці рішення.

У суді апеляційної інстанції представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат Яресько Н.В. зазначила, що третя особа ОСОБА_3 у 2017 р. придбала Ѕ частину спірного домоволодіння, якщо б малися самочинні побудови у ньому та значилися у довідці БТІ та технічному паспорті, то нотаріус відмовив би вчиняти цей правочин, тому вважає, що рішення виконкому про дозвіл провести добудову у домоволодінні виконані, добудова здійснена.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають дійсності. Незгода позивачів з оскаржуваними рішеннями не є підставою для визнання їх незаконними, інших підстав для задоволення позову суду не надано. Існування між позивачами та третьою особою як співвласниками спірного домоволодіння спору з приводу його розподілу у натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою не є підставою для задоволення позову про визнання рішень незаконними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при вирішенні спору не застосував ч.1 ст. 21 ЦК України 2004 року, то вони не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довела суду порушення вказаними рішеннями відповідача її прав, крім цього, оскаржувані рішення були прийняті у 1978 р., тобто до набрання чинності ЦК України у редакції 2004 р.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_1 , як спадкоємця та співвласника спірного домоволодіння, не є підставою для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суд м. Полтави від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош В. П. Пікуль В. М. Триголов