Справа № 367/3606/20
Провадження №2-з/367/223/2020
УХВАЛА

Іменем України

12 серпня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі головуючої судді Оладько С.І

при секретарі Герус Н

розглянувши у судовому засіданні в м.Ірпінь заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та процентів за безпідставне користування грошовими коштами

в с т а н о в и в :

Заявник звернулась до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та процентів за безпідставне користування грошовими коштами та просить накласти арешт на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 ,кадастровий номер :01:126:0002, площею 0,0141га,яка на праві власності належить відповідачу.

Суд , вивчивши матеріали справи ,вважає заяву такою,що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.. 149 ЦПК України « 1. Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

2. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч 1 ст..150 ЦПК України « 1. Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Відповідно до положень п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК ( 1618-15 ), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

У судовому засіданні встановлено,що 15.06.2020р до Ірпінського міського суду на розгляд надійшла справа №367/3606/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та процентів за безпідставне користування грошовими коштами ,по якій у передбаченому законом порядку відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті.Згідно позовної заяви позивач просить стягнути із відповідача на його користь всього 170543,49 грн.

Ставлячи питання про накладення арешту на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 ,кадастровий номер :01:126:0002, площею 0,0141га заявником не було додано докази тих обставин,хто на даний час є власником зазначеної земельної ділянки,до заяви додано частину Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,із якої вбачається ,що відповідач ОСОБА_3 є власником зазначеної земельної ділянки станом на 23.10.2018р і дана довідка починається із 3-ї сторінки.Доказів тих обставин хто є власником земельної ділянки на час подачі позову до суду,заявником надано не було,у зв`язку з чим суд вважає,що у разі вжиття заходів забезпечення позову у зазначений заявником спосіб можуть бути порушені права інших осіб,не залучених жо участі у справі.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; суд дійшов висновку,що дана заява не підлягає до задоволення..

Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Керуючись ст. 149- 153 ЦПК України,суд

У Х В А Л И В:

Предствнику ОСОБА_1 ОСОБА_2 відмовити у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та процентів за безпідставне користування грошовими коштами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 15 днів з дня виготовлення даної ухвали.

Суддя: С.І. Оладько