Справа № 713/523/20
Провадження №2/713/245/20
РІШЕННЯ
іменем України

11.08.2020 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилип`юка І.В., з участю секретарки судових засідань Паучек Є.В., представника позивачки адвоката Стратія Миколи Васильовича, представника відповідача адвоката Гринчука Станіслава Дмитровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та її утримання,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та її утримання.

У позові вказувала, що з 28.08.2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 .

Посилалася на те, що відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, а тому всі обов`язки щодо догляду за дитиною та її утримання фактично покладені на неї.

Відповідач проживає окремо, виїжджає на роботу за межі України, але вже більше двох місяців не виділяє кошти на утримання дитини.

Вона в даний час тимчасово не працює, допомогу у зв`язку з доглядом за дитиною не отримує, будь-яких стабільних доходів не має. Після народження дитини хворіє та перенесла операцію по видаленню нирки. Тому виникли труднощі в утриманні дитини, її лікуванні, розвитку, тощо. У зв`язку з проблемами зі здоров`ям також потребує матеріальної допомоги.

Відповідач має постійний дохід, оскільки йому призначена та виплачується щомісячно пенсія інваліду війни ІІ групи, а також працює водієм-далекобійником, де отримує заробітну плату. Тобто має постійний та регулярний дохід і можливість надавати допомогу дитині та дружині.

Посилаючись на ст.ст.180-183 СК України просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки всіх доходів (заробітної плати, пенсії) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Крім того посилалась на ст.75 СК України, просила стягувати аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Стратій М.В. заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Гринчук С.Д. заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину визнав повністю.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини заперечував. Зазначив, що позивачка ОСОБА_1 не додала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вона є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги відповідно до вимог ст.75 СК України і, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу.

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи, тобто є непрацездатним, матеріально утримує себе лише за рахунок пенсії. Інвалідність отримав перебуваючи в зоні АТО. Значну частину коштів витрачає на підтримання здоров`я після бойової травми.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору. Оскільки в належний та допустимий спосіб позивачкою не доведені витрати на професійну правничу допомогу, то вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити.

Суд, заслухавши представника позивачки адвоката Стратія М.В., представника відповідача адвоката Гринчука С.Д., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

На підтвердження позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та її утримання позивачкою ОСОБА_1 та її представником адвокатом Стратієм М.В. надано такі докази:

копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 28.08.2017 року, виданого виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, з якого встановлено, що з 28.08.2017 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі;

копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 23.01.2018 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, з якого встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 ;

довідку виконавчого комітету Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області №953 від 13.03.2020 року, з якої встановлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з позивачкою у житловому будинку по АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні;

копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 17.03.2020 року, з яких встановлено, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року доходів не отримувала;

копію довідки Управління соцзахисту населення у Вижницькому районі від 05.03.2020 року, з якої встановлено, що ОСОБА_1 отримує одноразову допомогу при народженні однієї дитини у розмірі 860,00 грн. на місяць;

копії індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 05.03.2020 року, з яких встановлено, що ОСОБА_1 з лютого 2020 року доходів не отримувала.

Позовну вимогу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину представник відповідача адвокат Гринчук С.Д. визнав.

На спростування позовної вимоги про стягнення на підставі ст.75 СК України аліментів на дружину представником відповідача адвокатом Гринчуком С.Д. надано такі докази:

копію посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3 , виданого 15.09.2015 року Чернівецьким обласним військоматом, з якого встановлено, що ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій довічно і право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій;

копію посвідчення інваліда війни серія НОМЕР_4 , виданого 07.07.2020 року Сторожинецьким управлінням праці та соціального захисту населення, з якого встановлено, що ОСОБА_2 має статус особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи і право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни;

копії виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1921 від 06.07.2020 року, №109 від 03.04.2019 року, №73 від 20.02.2018 року та №2017 від 23.07.2018 року, з яких встановлено, що ОСОБА_2 протягом 2018-2020 років неодноразово проходив стаціонарне лікування у Сторожинецькій ЦРЛ з діагнозом: Виражений посттравматичний стресовий розлад з тривалими стійкими хворобливими проявами з переживанням тривожно-депресивної симптоматики.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину Суд враховує визнання позовної вимоги та застосовує такі норми права.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом установлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з позивачкою та знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач допомоги у необхідному розмірі на його утримання не надає.

Дані обставини визнаються представником відповідача.

Позивачка не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач працює водієм-далекобійником.

Разом з тим, враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, Суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ним повноліття.

Доводи представника відповідача про визнання позову в частині "але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку" є помилковими, оскільки відповідно до закону, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому позовна вимога про стягнення аліментів на неповнолітню дитину обґрунтована та підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини на підставі ст.75 СК України, яку позивачка обґрунтовує відсутністю роботи, хірургічною операцією та можливістю відповідача надавати матеріальну допомогу, суд дійшов такого висновку.

Частиною першою ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що позивачка ОСОБА_1 повинна надати докази, що підтверджують наявність юридичних складових певних умов, які дають підстави для виникнення аліментних зобов`язань на утримання одного з подружжя на підставі ст.ст.75, 76 СК України, зокрема:

перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу;

непрацездатність одного з подружжя;

потреба в матеріальній допомозі;

нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення;

що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що:

позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2017 року, її потребу в матеріальній допомозі у зв`язку з здійсненням догляду за неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним трирічного віку, ніде не працює, крім допомоги при народженні дитини, інших доходів не має, тому її доходи нижчі від прожиткового мінімуму, встановленого ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

всупереч вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на доведення факту її непрацездатності, поняття якої визначено у ч.3 ст.75 СК України та можливості надання матеріальної допомоги відповідачем, ні позивачкою, ні її представником суду не надано;

представником відповідача доведено належними та допустимими доказами факт непрацездатності відповідача.

Тобто Судом установлено, що позивачкою не виконано обов`язок з доведення належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а саме наявності юридичних складових сукупності певних умов, які дають підстави для виникнення аліментних зобов`язань на утримання одного з подружжя на підставі ст.ст.75, 76 СК України.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на її утримання на підставі ст.75 СК України необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Відповідно до п.3 та п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивачка та відповідач звільнені від сплати судового збору, а тому відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу необхідно зазначити таке.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що витрати на правничу допомогу у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 1 та 2 ст.134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно чч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст.137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження вище вказаних обставин суду надані:

попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи: консультація клієнта, узгодження правової позиції - 1 год., вартість 700,00 грн.; підготовка та подання позовної заяви до суду 3 год., вартість 2100,00 грн.; судові засідання 2 год., вартість 1400,00 грн.; витрати на придбання пального для проїзду у судові засідання 200,00 грн.; сукупні витрати, пов`язані з розглядом справи: на професійну правничу допомогу становлять 4400,00 грн.; судовий збір - 840,80 грн. Всього 5240,80 грн.

договір про надання правової допомоги від 23.03.2020 року, укладеного між адвокатом Стратієм М.В. та Волощук М.В.;

ордер серія СЕ №1009885 від 10.08.2020 року на надання правової допомоги ОСОБА_1 .

У порушення положень ст.ст.12, 81, 137 ЦПК України позивачкою ОСОБА_1 та її представником адвокатом Стратієм М.В. не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачкою (розрахунок витрат на правову допомогу, акт наданих правових послуг (виконаних робіт) та квитанцію до прибуткового касового ордеру).

Також розмір витрат на оплату послуг адвоката не співмірний із складністю справи, яка є малозначною, та виконаними адвокатом робами справа не є складною, адвокат приймав участь у одному судовому засіданні.

За встановлених обставин підстав для задоволення заяви позивачки ОСОБА_1 , про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу, суд не вбачає.

На підставі ст.ст.75, 76, 180-183, 191 СК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 128, 133, 134, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-275, 279-284, 354, п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, Суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2020 року і до досягнення ним повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на її утримання відмовити.

Складання повного тексту рішення відкладено на строк десять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Вижницький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , житель АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя І. В. Пилип`юк