ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/1120/19
Провадження № 22-ц/4820/357/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р. С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року, суддя Шинкоренко С.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У вересні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість згідно укладеної з відповідачем Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 24.10.2014 року у розмірі 38396,99 грн. та 1921 грн. судових витрат.

В обґрунтування доводів позовної заяви позивач зазначив, що 24.10.2014 року з ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої останній отримав кредит у розмірі 12159,67 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Враховуючи, що відповідач своїх зобов`язань за даним договором не дотримався, станом на 17.09.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 38396,99 грн., з яких: 9735,89 грн. - заборгованість за кредитом, 7948,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 19211,20 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у розмірі 1501,89 грн.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 29.11.2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 9735,89 грн. заборгованості за тілом кредиту та 486,97 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Представник апелянта зазначив, що судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача відсотків та неустойки по кредиту, чим допустив грубе порушення норм цивільного права та умов кредитного договору.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Частиною другою статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач зобов`язання по поверненню коштів, отриманих згідно укладеної кредитної угоди від 24.10.2014 року не виконав, у зв`язку із чим станом на 17.09.2019 року має заборгованість перед Банком в сумі 38396 грн. 99 коп., яка складається з 9735,89 грн. заборгованості за кредитом, 7948,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 19211, 20 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у розмірі 1501, 89 грн.

На підтвердження укладення даного кредитного договору Банком до матеріалів справи долучено заяву - анкету позичальника датовану 09.03.2010 року. У даній заяві позичальника від 09.03.2010 року процентна ставка не зазначена.

Задовольняючи позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 9735,89 грн. суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей щодо належного ознайомлення відповідача з Витягом з Тарифів банку та Витягом з Умовами банку, відтак між сторонами не досягнуто домовленості щодо плати за користуванням кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення отриманого кредиту, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуваннюз огляду на наступне.

Судом першої інстанції помилково встановлено, що у сторін виникли кредитні правовідносини на підставі підписаної відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 09.03.2010 року, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли на підставі укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24.10.2014 року, відповідно до якої останній отримав кредит строком 24 місяці у розмірі 12159,67 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно п. 2.2. Генеральної угоди сторони дійшли згоди, що у разі прострочення відповідачем заборгованості, він сплачує банку штраф у розмірі 1501,89 грн.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається із тексту Генеральної угоди від 24.10.2014 року, яка підписана відповідачем, останній погодився з розміром наданого йому кредиту, порядком сплати процентів за використання кредитних коштів та розміром фіксованого штрафу у разі недотримання ним своїх зобов`язань.

Згідно з проведеним позивачем розрахунком станом на 17.09.2019 року у ОСОБА_1 перед Банком наявна заборгованість за кредитом у розмірі 9735,89 грн., за відсотками за користування кредитом - 7948,01 грн., а також штраф у розмірі 1501,89 грн. (а.с.10).

Таким чином, враховуючи, що відповідач погодився на умови, викладені у тексті Генеральної угоди від 24.10.2014 року, позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню.

Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 року, (справа №497/1623/17-ц, провадження №61-181 св 19), 02.10.2019 року (справа №466/7035/14-ц, провадження №61-27275 св 18), від 03.10.2019 року, (справа №645/4387/16-ц, провадження №61-30000св18), виклав відповідні правові висновки.

Разом з тим, згідно з п. 2.8 вказаної Угоди відповідач зобов`язався при порушенні ним умов даної угоди сплатити банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).

Проте, як вбачається зі змісту Генеральної угоди від 24.10.2014 року, а саме п. 2.8. вказаної угоди, розмір пені та порядок її сплати не визначено.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 24.10.2014 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 24.10.2014 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно вони не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.10.2014 року шляхом підписання Генеральної угоди (Постанова Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі №332/1810/16-ц, провадження №61-19765 св18).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача пені та комісії, проте неповно з`ясувавши обставини, безпідставно відмовив у стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів за користування наданим кредитом та штрафу, розмір якого був визначений сторонами у підписаній ними Генеральній угоді від 24.10.2014 року. Загальний розмір заборгованості, розмір якої підтверджено доказами і який підлягає стягненню з позичальника на користь кредитора становитиме 19 185,79 грн. (9735,89 +7948,01 +1501,89 =19 185,79).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 959,73 грн. : (19185,79 грн. х (100% : 38396,99 грн.) = 49,96% х 1921 грн. : 100% = 959,73 грн.). При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 2881,50 грн., в той час як апеляційна скарга задоволена на 32,97 % (9 449,9?0 грн. х (100 грн. : 28 661,10 грн.), тому з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на користь апелянта з відповідача підлягає стягнення 950,03 грн. судових витрат: (32,97%х2881,50 грн.:100%= 950,03 грн.). Загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1909,76 грн. (959,73+950,03).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 24 жовтня 2014 року в розмірі 19185 грн. 79 коп. (дев`ятнадцять тисяч сто вісімдесят п`ять грн. 79 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору врозмірі 1909,76 грн. (одна тисяча дев`ятсот дев`ять грн., 76 коп.). В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова