Справа № 369/9689/19
Провадження № 2/369/280/20
11.08.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
Головуючої судді: Дубас Т.В.,
при секретарі Мазурик Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 вернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , виданого Вишнівською державною нотаріальною конторою РN2-3900. 01.08.1998 та договору дарування РN2-705 01.04.2008, посвідченого державним нотаріусом Вишневської державної нотаріальної контори, позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
У вказаному будинку позивач 23.07.2014р. зареєструвала свою сестру - ОСОБА_2 , 1989 року народження за її проханням. ОСОБА_2 проживала у будинку до кінця грудня 2014 року. З 2015 року по наступний час відповідач у вказаному будинку не проживає. В 2015 року відповідач разом з речами, виїхала з спірного будинку. На звернення щодо зняття з реєстрації ОСОБА_2 не відповідає. Зніматися в добровільному порядку відмовляється. За останньою інформацію ОСОБА_2 виїхала за межі країни.
Актом від 26.11.2017 року підтверджується факт не проживання ОСОБА_2 , у будинку АДРЕСА_1 .
Реєстрація ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності створює перешкоди в користуванні житлом, які виражаються у перешкодах по укладенню цивільно-правових угод відносно належного будинку.
Також реєстрація відповідача в спірному будинку створює додаткові витрати на комунальні послуги. Комунальні витрати відповідач ніколи не сплачував.
Тому позивач просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .
Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове не з`явилась. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена. Відзиву на позову заяву до суду не подала.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька виданого Вишнівською державною нотаріальною конторою РN2-3900. 01.08.1998 та договору дарування РN2-705 01.04.2008, посвідченого державним нотаріусом Вишневської державної нотаріальної контори, позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
В будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка є сестрою позивача, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 24.07.2019 № 1180.
Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно актів депутата Крюківщинської сільської ради від 26 листопада 2017 року та від 21.08.2019 року вбачається що ОСОБА_2 за місцем реєстрації починаючи з 26 липня 2017 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, є підставою для задоволення позову.
За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.
На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 16, 316 - 319, 321, 379, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Суддя: Дубас Т.В.