Дата документу 11.08.2020 Справа № 0818/9696/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 0818/9696/2012
Провадження №22-ц/807/1785/20
Головуючий в 1-й інстанції - Гашук К.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарБабенко Т. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» до ОСОБА_2 (процесуальними правонаступниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог зазначило, що 22 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 774-01/К-07, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 46 000,00 дол. США зі сплатою 12 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 22 листопада 2007 року по 21 листопада 2027 року. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором 22 листопада 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 774-01/П-07, за яким поручитель поручилась за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до пункту 4.1. якого ТОВ «Укрпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком України, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а згідно з пунктом 4.2. внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позичальник належним чином умови договору не виконує, про що неодноразово повідомлявся, зокрема і шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 08 серпня 2012 року має заборгованість в розмірі 510 548,44 грн, з яких тіло кредиту - 347 696,22 грн, відсотки - 148 193,42 грн, комісія за ведення кредиту - 14 658,80 грн. З урахуванням викладених обставин позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 510 548,44 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (р/р373980009, МФО 380236 ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитним договором в сумі 510 548 грн. (п`ятсот десять тисяч п`ятсот сорок вісім) 44 коп., з яких 347 696 грн. (триста сорок сім тисяч шістсот дев`яносто шість) 22 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту, 148 193 грн. (сто сорок вісім тисяч сто дев`яносто три) 42 коп. - сума заборгованості за відсотками, 14 658 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) 80 коп. - комісія за ведення кредиту.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 16 травня 2016 відповідач у справі ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року до участі у справі залучено правонаступника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

Ухвалою Орджонікідзекського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника адвоката Першина І.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідача у справі ОСОБА_2 було неналежно повідомлено про розгляд справи, відсутній розрахунок заборгованості за кредитним договором, позивачем заявлено до стягнення значно завищений розмір неустойки по відношенню до розміру збитків, а також пропущено строк пред`явлення вимог до поручителя.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року до участі у справі як процесуальних правонаступників відповідача ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_5 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 листопада 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 774-01/К-07, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 46 000,00 дол. США зі строком повернення до 21 листопада 2027 року та сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 12 % річних.

В той же день між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 774-01/п-07, пунктом 1 якого передбачений обов`язок ОСОБА_6 відповідати за повне та своєчасне виконання боржником боргових зобов`язань за кредитним договором від 22 листопада 2007 року № 774-01/К-07.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банку», відповідно до пункту 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком України, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно з пунктом 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банку» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ПAT «Дельта Банк» набув права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 22 листопада 2007 року № 774-01/К-07 та до ОСОБА_6 за договором поруки № 774-01/п-07.

Відповідно до розрахунків банку, внаслідок неналежного виконання позичальником та поручителем своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором у ОСОБА_2 виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 08 серпня 2012 року становила 510 548,44 грн, з яких тіло кредиту - 347 696,22 грн, відсотки - 148 193,42 грн, комісія - 14 658,80 грн.

20 лютого 2012 року за № 17.5/0792/12 на адресу відповідачів були направлені вимоги - повідомлення про дострокове повернення частини позики, що залишилася, сплату відсотків, комісії, в розмірі 59 430,49 дол. США та 12 453,48 грн відповідно до положень статті 1050 ЦК України та пункту 6.2 Кредитного договору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України).

Згідно частини другої статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини першої статті 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 27 ЦПК України).

Встановлено, що в суді першої інстанції справу було призначено до судового розгляду з викликом сторін.

Відповідно до частин першої, третьої-шостої статті 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

За правилами частини першої статті 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у судовому засіданні, призначеному на 31 жовтня 2012 року, відповідач ОСОБА_2 був відсутнім, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений не був.

Надіслана судом судова повістка про розгляд справи, адресована відповідачу ОСОБА_2 , повернулася до суду з відповідною відміткою поштової установи про неможливість вручення поштового відправлення з зазначених підстав, а саме: «за закінченням терміну зберігання».

Аналіз приписів ЦПК України дозволяє дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є належним доказом інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 752/11896/17-ц.

Таким чином місцевим судом не були вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи відповідно до статей 74, 76 ЦПК України, відомостей про отримання відповідачем судових повісток про призначення судових засідань на вказані вище дати матеріали справи не містять.

Однак, ухвалюючи рішення в справі, суд першої інстанції зазначені вимоги цивільного процесуального законодавства до уваги не взяв, розглянувши справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи, розгляд справи не відклав, причини його неявки в судове засідання не з`ясував, чим порушив конституційне право вказаної особи на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливість надати суду докази та навести доводи, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

На вказане порушення норм процесуального права, як на підставу скасування судового рішення, правонаступник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 посилався у своїй апеляційній скарзі, поданій на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року.

Пунктом третім частини третьої статті 376 ЦПК України в редакції, що діяла на час апеляційного перегляду справи, встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

На підставі зазначеного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення.

Що стосується суті позовних вимог, то слід зазначити наступне, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Сторони зобов`язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов`язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст. 526, 530 ЦК України.

Банк свої зобов`язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши ОСОБА_2 кредит, в розмірі та строки передбачені Кредитним договором.

ОСОБА_2 порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Станом на 08 серпня 2012 року за кредитним договором № 774-01/К-07 від 22.11.2007 року обраховується заборгованість в розмірі 510 548,44 грн, з яких тіло кредиту - 347 696,22 грн, відсотки - 148 193,42 грн, комісія за ведення кредиту - 14 658,80 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з розміром заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, який узгоджується з умовами кредитного договору та наданого позивачем розрахунку.

Що стосується позовних вимог щодо комісії за ведення кредиту, то слід зазначити наступне.

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з подальшими змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зараз і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це.

Враховуючи наведене, вимога щодо стягнення комісія за ведення кредиту у розмірі 14 658,80 грн., є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного суду від 06.11.2019 року у справі № 759/19688/14-ц.

У ст. 553 Цивільного кодексу України поруку визначено як договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, і в даному випадку, порука має похідний характер від забезпечуваного нею зобов`язання - своєчасного повернення кредиту за кредитним договором.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою визначені ст. 554 ЦК України, а саме, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом не встановлено обставин, які вказують на припинення договору поруки, тому враховуючи, що відповідач у справі ОСОБА_2 помер, і судом залучено до участі у справі його процесуальних правонаступників у відповідності до ст. 55 ЦПК України, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_5 , заборгованість за кредитним договором у розмірі 495889,64 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 347696,22 грн.; заборгованості за відсотками - 148193,42 грн., підлягає стягненню на користь позивача в розмірі 1/3 частки з кожного залученого правонаступника солідарно з поручителем ОСОБА_6 .

Стягнення заборгованості з ОСОБА_4 , який є неповнолітнім здійснюється з урахуванням вимог ч. 2 ст.3 3 ЦК України, відповідно до якої неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

У зв`язку з викладеним, апеляційна скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року у цій справі скасувати та ухвалити нову постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» до ОСОБА_2 (процесуальними правонаступниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» заборгованість за кредитним договором № 774-01/К-07 від 22.11.2007 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки від тіла кредиту - 115898,74 грн., 1/3 частки заборгованості за відсотками - 49397,81 грн., а всього 165296,55 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» заборгованість за кредитним договором № 774-01/К-07 від 22.11.2007 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки від тіла кредиту - 115898,74 грн., 1/3 частки заборгованості за відсотками - 49397,81 грн., а всього 165296,55 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» заборгованість за кредитним договором № 774-01/К-07 від 22.11.2007 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки від тіла кредиту - 115898,74 грн., 1/3 частки заборгованості за відсотками - 49397,81 грн., а всього 165296,55 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви пропорційно сумі задоволених позовних вимог у розмірі 781,40 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 12 серпня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков