У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., скаржника ОСОБА_1 , представника скаржника Шурхна А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка Владислава Андрійовича, -

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року до Подільського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі за текстом - скаржник) зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка Владислава Андрійовича про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування своєї скарги зазначив, що в провадженні державного виконавця перебуває виконавче провадження № 61725675 щодо примусового виконання виконавчого листа № 758/10890/16-ц, виданого 20.09.2017 року Подільським районним судом м. Києва. На думку скаржника, вказане виконавче провадження було відкрито з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постанова про відкриття провадження була винесена лише через 6 днів після її надходження, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, скаржника не було повідомлено про відкриття вказаного виконавчого провадження.

У зв`язку із зазначеним, скаржник просив визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття провадження від 09.04.2020 року.

У судовому засіданні скаржник та його представник підтримали вимоги, викладені у скарзі, та просили її задовольнити. Державний виконавець та стягувач в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/10890-16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя, з останнього стягнуто 267 245 грн в порядку поділу майна подружжя.

09.04.2020 року старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенком Владиславом Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61725675.

Стаття 18 ЦПК України встановлює, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Скаржник у своїй скарзі зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем 09.04.2020 року, у той час як згідно зі штампом реєстрації вхідних документів, заява стягувача була отримана органом Державної виконавчої служби 03.04.2020 року. Відтак, скаржник вважає, що строк винесення постанови про відкриття виконавчого провадження пропущено.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що перебіг строку винесення постанови про відкриття виконавчого провадження починається з моменту надходження виконавчого документа до державного виконавця, а не до канцелярії відділу державної виконавчої служби. Водночас, матеріали скарги та документи, долучені до неї, не містять відомостей про те, коли саме державний виконавець отримав виконавчий документ.

Крім того, ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість вимог, викладених у скарзі, та відсутність правових підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 13, 18, 77, 81, 260, 261, 268, 352, 354-356, 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка Владислава Андрійовича - відмовити;

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк