1Справа № 335/8206/17 2/335/30/2020
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді: Калюжної В.В., за участю секретаря Каравайко В.В., розглянувшиу відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоржжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості частини квартири та припинення права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, сплачених на утримання майна,
за участю представника позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_4 ,
Позивач ОСОБА_1 13.07.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, яке перебуває у спільній часткової власності, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох суміжних кімнат площею 15,03 кв.м. та 10,41 кв.м. Іншим співвласником 1/2 частки квартири є відповідач ОСОБА_2 .
Посилаючись на відсутність домовленості між співвласниками про поділ зазначеної квартири, позивач просив вирішити такий поділ нерухомого майна у судовому порядку.
Ухвалою суду від 17.07.2017 року позовну заяву було залишено без руху на позивачу надано строк на усунення недоліків позову.
15.08.2017 року на виконання ухвали суду про залишення позову без руху позивачем було заяву про усунення недоліків позову з відповідними додатками.
Ухвалою суду від 12.09.2017 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.
13.12.2017 року через канцелярію суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, сплачених на утримання майна, в обґрунтування якого позивач зазначив, що разом з відповідачем є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка належить їм у рівних частках на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному.
З червня 2001 року ОСОБА_1 постійно проживає у США, він не підтримує з ним зв`язку. Витрати по утриманню спільного з відповідачем майна несе він ОСОБА_2 шляхом проведення ремонту та оплати комунальних послуг.
За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача половину суми витрат, понесених ним на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності, у розмірі 5 856,14 гривень.
Ухвалою суду від 13.12.2017 року зустрічний позов прийнято судом до спільного розгляду з первісним позовом.
Ухвалою суду від 29.01.2018 року на підставі п.п. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження, призначено підготовче засідання, сторонам встановлені строки для подання заяв по суті справи.
19.02.2018 року відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги, натомість, посилаючись на те, що витрати по утриманню спільного з відповідачем майна несе він ОСОБА_2 шляхом проведення ремонту на загальну суму 54 037,72 гривень та оплати комунальних послуг на суму 11 712,28 гривень, вважає, що з відповідача підлягає стягненню половина суми витрат, понесених ним на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності, у розмірі 32 875 гривень.
19.02.2018 року представником ОСОБА_1 подано відзив на зустрічний позов, відповідно до якого відповідач не визнає вимоги зустрічного позову, у їх задоволенні просить відмовити. Вважає недоведеним жодним чином факт проведення ремонту, на проведення якого він як співвласник квартири не висловлював свого бажання. Крім того, позивач без його згоди вселив у спірну квартиру свою дочку ОСОБА_5 . Зазначає, що він не несе обов`язку по оплаті комунальних послуг, на підставі ст. 815 ЦК України, та розмір понесених позивачем витрат по оплаті комунальних послуг взагалі не підтверджено жодним доказом. Вважає, що позов подано з порушенням строку позовної давності, в частині стягнення витрат, понесених до листопада 2014 року, до яких просить застосувати позовну давність, оскільки необізнаність відповідача про його місце перебування не є непереборною силою, тому не впливає на обчислення строку позовної давності.
27.02.2018 року представником позивача ОСОБА_1 подано відповідь на відзив по первісному позову, у якому зазначено наступне. Позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що ним було проведено ремонт у спірній квартирі, з тих підстав, що надані в обґрунтування таких обставин докази, не є належними та не доводять викладені відповідачем факти, більш того не підтверджують, що відповідачем понесено витрати саме у зазначеному розмірі, а також не доводять згоди позивача на поліпшення спільного майна. Зауважив, що у відзиві відповідачем не висловлено позицію щодо вимог первісного позову та заперечень проти нього.
02.03.2018 року ОСОБА_2 подано уточнений зустрічний позов, відповідно до якого позивач, посилаючись на обставини викладені ним раніше, зокрема, те, що витрати по утриманню спільного з відповідачем майна несе він, ОСОБА_2 , шляхом проведення ремонту на загальну суму 54 037,72 гривень та оплати комунальних послуг на суму 11 712,28 гривень, уточнив вимоги зустрічного позову, та просить стягнути з відповідача половину суми витрат, понесених ним на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності, у розмірі 32 875 гривень.
09.07.2018 року ОСОБА_2 подано відповідь на відзив по зустрічному позову, у якому зазначає, що вважає неприйнятними доводи відповідача про те, що ним не отримана його згода на проведення ремонту у спірній квартирі, а також, що його необізнаність про місце перебування відповідача не є непереборною силою, оскільки він звертався до органів поліції із заявою про його розшук. На подану ним заяву від 07.12.2015 року було отримано відповідь про те, що ОСОБА_1 отримав дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. Про фактичне місце його знаходження він дізнався у 2017 році після отримання копії позову у даній справі. Тому вважає безпідставним застосування позовної давності до вимог зустрічного позову. Разом з тим, зазначив, що у спірній квартирі проживає він, а з 2008 року стала проживати його донька ОСОБА_6 . Розмір понесених витрат по оплаті комунальних послуг підтверджуються відповідними квитанціями, а проведення ремонту фінансовими документами, які долучені до матеріалів справи, крім того, обставини зустрічного позову він має на меті довести за допомогою показів свідків.
Ухвалою суду від 17.10.2018 року у справі призначено судову комплексну будівельно-технічну та будівельно-оціночну експертизу, проведення якої доручено Регіональному судово-експертному бюро. На розгляд експертизи поставлено наступні питання: чи є технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, розділити квартиру АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до їх часток як співвласників (по 1/2 частині); якщо вищезазначена можливість існує, то які варіанти поділу вказаного нерухомого майна можливо визначити, відповідно до часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по 1/2 частині), та вимог нормативно-правових актів; якщо вищезазначена можливість відсутня, то який розмір грошової компенсації на користь співвласника має бути сплачена іншим співвласником. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Експертів попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за ст. 384, 385 КК України.
07.03.2019 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 2019-1 від 07.03.2019 року, складений за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи.
Ухвалою суду від 11.03.2019 року провадження у справі поновлено, призначено судове засідання.
05.06.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву, яку прийнято судом, та, відповідно до якої позивач уточнив позовні вимоги та, посилаючись на фізичну неможливість поділу квартири між співвласниками, просить суд стягнути з відповідача вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на його користь у розмірі 296 893 гривень, та після отримання ним грошової компенсації вартості 1/2 частини квартири припинити його право власності на неї. Понесені ним судові витрати просить стягнути з відповідача ОСОБА_2
05.06.2019 року позивачем ОСОБА_2 подано уточнену зустрічну позовну заяву, яку прийнято судом, та, відповідно до якої, позивач, посилаючись на вищезазначені обставини, а також, у зв`язку із збільшенням розміру витрат по оплаті за опалення спірної квартири за період з 01.01.2009 року по 15.04.2019 року, розмір яких склав 20 624,34 гривень, просить стягнути з відповідача на його користь загальну суму понесених ним витрат на утримання квартири у розмірі 37 331 гривень.
Ухвалою суду від 02.07.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 09.10.2019 року витребувано докази у справі - від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради - інформацію про всіх осіб, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , із зазначення їх прізвища, ім`я та по батькові, повної дати народження, а також дати реєстрації місця проживання за вказаною адресою за період з 01.01.2009 року по час надання відповіді.
Ухвалою суду від 27.11.2019 року у призначенні повторної судової оціночно-будівельної експертизи у справі відмовлено.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, з підстав, викладених в уточненому позові. Зустрічний позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що ОСОБА_2 є власником квартири з 2017 року, тому не мав права робити у квартирі ремонт та не має права вимоги на стягнення вартості комунальних послуг до набуття права власності. Крім того, наполягав на застосуванні позовної давності за вимогами зустрічного позову понад три роки.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні проти первісного позову заперечували у повному обсязі, вважають його необґрунтованим та у його задоволенні просили відмовити. Просили суд не враховувати висновок експерта, складений на виконання ухвали суду, натомість просили врахувати висновки, викладені у звіті про незалежну оцінку нерухомого майна, отримані ними самостійно. Зустрічний позов підтримали у повному обсязі та наполягали на задоволенні позовних вимог, викладених в уточненому зустрічному позові.
Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д. 28.09.1995 року, реєстровий № 1971, що підтверджується довідкою ОП «ЗМБТІ» № 1231 від 11.02.2008 року (а.с. 10) та копією технічного паспорта на квартиру (а.с. 11-14).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 86679701 від 10.05.2017 року, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-32, виданого 02.03.2017 року Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою (а.с. 15-16).
Згідно з висновком експерта № 2019-1 від 07.03.2019 року, складеного за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, визначити технічно можливі варіанти розподілу об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , з дотриманням вимог діючих нормативно-правових актів у галузі будівництва та, згідно до часток співвласників не надається за можливе; визначити технічно можливі варіанти поділу, відповідно до часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по 1/2 частині) та вимог нормативно-правових актів об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 не надається за можливе; розмір грошової компенсації на користь співвласника, яка має бути сплачена іншим співвласником, складає: 296 893 гривень (а.с. 142 -171).
Частиною 1 ст. 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до положень ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Так, дослідженими судом доказами, аналізуючи які суд дійшов висновку про їх належність, допустимість та достатність, підтверджено, що спільне володіння та користування нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 сторонами є неможливим. Обставин, які б свідчили про спричинення істотної шкоди інтересам співвласника майна позивачу ОСОБА_1 , який у свою чергу наполягає на стягненні на його користь вартості належної йому частки майна та припинення його права власності, судом не встановлено та відповідачем не наведено.
Разом з тим, дослідженими у справі доказами встановлено, що позивач у спірній квартирі не проживає, не має намірів проживати.
З урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи з того, що зазначене у позові майно не може бути реально поділене між сторонами у справі, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими.
За таких обставин, виходячи з вартості 1/2 частини, згідно з висновком експерта № 2019-1 від 07.03.2019 року, на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 296 893 гривень, шляхом стягнення зазначеної суми з відповідача на користь позивача.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним.
Поданий відповідачем ОСОБА_2 у якості доказу в обґрунтування заперечень проти позову звіт про незалежну оцінку майна спірної квартири, після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, суд не бере до уваги, що відповідає положенню ч. 8 ст. 83 ЦПК України.
Внаслідок компенсації 1/2 частини вартості квартири на користь позивача, таке право власності за позивачем припиняється.
Вирішуючи позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення понесених ним витрат на утримання квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній частковій власності, у розмірі 37 331 гривень, суд виходить з наступного.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77, 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що, згідно з повідомленням Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-12/01/2992 від 21.10.2019 року, ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 20.03.2017 року по день надання відповіді. Інших зареєстрованих осіб за вказаний період за вищезазначеною адресою не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Статтею 816 ЦК України передбачено, що у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 набув права власності на частку квартири АДРЕСА_1 02.03.2017 року та з 20.03.2017 року зареєстрований за вказаною адресою. Таким чином, на переконання суду за відсутності договору найму житлового приміщення за вказаною адресою, позивачем не обґрунтовано право вимоги на стягнення понесених витрат за період до березня 2017 року.
Разом з тим, сума коштів по платі заборгованості з послуг централізованого опалення у розмірі 20 624,34 гривень, які позивач зазначає як витрати, понесені ним на утримання квартири, згідно з довідкою Концерну «Міські теплові мережі» від 15.04.2019 року (а.с. 207), сплачена за період з 01.01.2009 року по 15.04.2019 року, тоді як вже встановлено судом позивач зареєстрований у вказаній квартирі з березня 2017 року, отже такий доказ, на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог не підтверджує, що зазначені витрати були понесені саме позивачем ОСОБА_2 . Крім того, зазначена довідка взагалі не підтверджує оплату коштів ОСОБА_2 , оскільки з її змісту не вбачається ким саме, коли та на підставі яких документів проведено оплату заборгованості у розмірі 20 624,34 гривень.
Поряд з цим, оцінюючи надані позивачем докази в обґрунтування позовних вимог про стягнення частини понесених позивачем витрат проведення ремонту квартири, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Позивач зазначає, що на проведення ремонту у спірній квартирі він поніс витрати загальними розміром 54 037,72 гривень.
Так, до матеріалів справи Позивачем долучено копію договору № 1/11/13 від 01.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Запоріжрембудмонтаж», предметом якого є виконання ремонту житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 86) та акт здачі-приймання виконаних робіт № 1 від 27.12.2013 року на суму 11 318 гривень (а.с. 85). Однак матеріали справи не містять документу, який би свідчив, що позивачем було здійснено оплату за даним договором у зазначеному розмірі. Таким чином, суд вважає понесені позивачем витрати на суму 11 318 гривень не підтвердженими належними доказами.
За договором № _23/07-1_ від 23.07.2005 року позивачу ОСОБА_2 від ПП ОСОБА_7 продано вікна та дверні блоки з металопластика, вартість яких склала 8 604 гривень (а.с. 87). Товарним чеком № 23/07-1 від 23.07.2005 року (а.с 88) підтверджено оплату за вказаним договором у розмірі 8 604 гривень, однак з наданих суду доказів не вбачається, до якого саме приміщення, зокрема, спірної квартири, були придбані вікна та дверні блоки, тому, на переконання суду, понесені позивачем витрати у розмірі 8 604 гривень не обґрунтовують позовних вимог.
Згідно з товарним чеком від 17.07.2013 року одержувачем Яковом придбано сантехніку за його переліком на загальну суму 5 837,29 гривень від постачальника ФОП ОСОБА_8 (а.с. 89),однак інших доказів, які б свідчили, що вказане майно придбано саме до спірної квартири позивачем не надано, а тому суд вважає понесені позивачем витрати у розмірі 5 837 гривень не підтвердженими доказами.
Розрахунок замовлення № Т/В-000001 від 18.10.2012 року на суму 9 654,23 гривень (а.с. 90), за яким придбані будівельні матеріали згідно з його переліком, не підтверджує понесені позивачем витрати у зазначеному розмірі, оскільки з його змісту не вбачається даних про замовника відповідних матеріалів, в тому числі не зазначено, що ним є позивач.
Згідно з договором № 20 від 15.10.2013 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_9 позивачем замовлено виготовлення та встановлення вбудованої шафи, вартість якого становить 13 500 гривень (а.с. 91), однак позивачем не надано доказів про оплату виконаних за договором робіт за даним договором у зазначеному розмірі. Таким чином, суд вважає понесені позивачем витрати на суму 13 500 гривень не підтвердженими належними доказами.
Долучені позивачем до матеріалів справи чеки на суму 1 707 гривень та 2 423 гривень (а.с. 92) суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не оформлені належним чином, не містять реквізитів платника, та з їх змісту не вбачається призначення придбаного товару на ремонт саме спірної квартири, тому такі докази не можуть бути прийняті судом в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 .
Крім того, суд враховує, що власником частки спірної квартири позивач за зустрічним позовом став у 2017 році, а всі витрати на ремонт, про які він зазначає, здійснені до набуття права власності, що також спростовує доводи зустрічного позову.
Таким чином, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості частини квартири та припинення права власності задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 296 893 (двісті дев`яносто шість тисяч вісімсот дев`яносто три) гривні, припинивши його право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після отримання грошової компенсації.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 968 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 93 копійки.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, сплачених на утримання майна залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.

Суддя В.В. Калюжна