Ухвала

12 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 447/1247/16-ц

провадження № 61-20926св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Миколаївська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання недійсними відмови від спадщини за законом, свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування його державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09 лютого 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Миколаївська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , про визнання недійсними відмови від спадщини за законом, свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування його державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 09 лютого 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсною відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , що була вчинена 09 жовтня 2014 року та подана до Миколаївської державної нотаріальної контори, як таку, що вчинена під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серії та номер: 1746, виданим 26 листопада 2015 року державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Львівської області Недомірко Г. В.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , здійснену державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Львівської області 26 листопада 2015 року, індексний номер: 26518359, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 листопада 2015 року.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09 лютого 2018 року залишено без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

18 листопада 2019 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09 лютого 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставинам справи.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Миколаївського районного суду Львівської області.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї ухвали норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Необхідності виклику учасників справи для надання пояснень у справі не вбачається (немає).

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії та складності справи, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Миколаївська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання недійсними відмови від спадщини за законом, свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування його державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09 лютого 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко