Ухвала

Іменем України

04 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 640/10535/16-ц

провадження № 61-10996ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» про визнання дій акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» з надання фінансових послуг такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 39 326,07 грн.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій з надання фінансових послуг такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 суму боргу за договором кредиту у розмірі 35 329,15 грн та 1 378,00 грн у рахунок відшкодування

понесених судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року змінено, абзац другий резолютивної частини рішення суду викладено в наступній редакції. «Стягнути ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2013 року в сумі 35 329,15 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 840,46 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 26 988,69 грн та штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, оскаржила його у апеляційному порядку.

Оскарженою ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 червня 2020 року апеляційне провадженні у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року закрито.

Оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, тому це є підставою для закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 24 липня 2020 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 рокута ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким надати всебічну, повну, об`єктивну, безсторонню оцінку усім без виключення доказам, залученим до матеріалів справи, у їх сукупності зі свідченнями, зокрема її, отриманими під час судового засідання, яким залишити первісний позов АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, враховуючи його повну безпідставність та невідповідність вимогам чинного законодавства України.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що суди проігнорували її свідчення та докази, залучені до матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Встановивши, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року не вирішувались питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 , апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» про визнання дій акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» з надання фінансових послуг такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат