Справа № 211/7083/19
Провадження № 2/211/557/20
РІШЕННЯ

іменем України

05 серпня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Зайцевої А.М.,

позивача - ОСОБА_1 , відповідача ФОП ОСОБА_2 , представника третьої особи - Катричева П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної-особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ транспорту і зв`язку виконкому Криворізької міської ради, про захист прав споживача,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_2 та просить суд стягнути з нього на свою користь шкоду, завдану порушенням його прав, як споживача, в розмірі 50 000,00 грн., посилаючись на відмову у здійсненні його пільгового проїзду в маршрутному транспорті. В обґрунтування позову зазначив, що є інвалідом І групи по загальному захворюванню. 20 серпня 2019 року на автобусній зупинці «Автовокзал» він сів на автобус № 15 «вул. Незалежності-ст. Кривий Ріг». Зайшовши до транспортного засобу, він пред`явив документ, який підтверджує пільги на безкоштовний проїзд, однак водій відмовив у наданні послуги з безкоштовного перевезення, заявивши, що посвідчення його не цікавить та у грубій формі наказав сплатити вартість проїзду або залишити автобус. Свідками цього стали пасажири та його супроводжуючий, що було зафіксовано на відеокамеру. 22 серпня 2019 року він звернувся зі скаргою до третьої особи, зі змісту листа вбачається, що у вказаному автобусі пасажиромісткість 18 місць та в ньому передбачено одне місце для перевезень пасажирів пільгової категорії. Однак вимогами статті 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що звуження змісту та обсягу прав осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається. Чинним законодавством не обмежена кількість пільговиків, яких повинен перевозити перевізник на окремо взятому рейсі. Власники маршрутних таксі не мають права встановлювати будь-які обмеження при визначенні кількості місць в маршрутних таксі для безоплатного проїзду пільговиків. Зазначене підтверджується також положеннями статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якого безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. З врахуванням ступеня та глибини моральних страждань, перебування його в постійному психоемоційному навантаженні, оскільки через грубість водія він пережив емоційний стрес, почувався розгубленим, безпомічним та не потрібним, просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в тексті позову. Зазначив, що такі порушення були неодноразові. При посадці його до вказаного маршрутного таксі, пільгове місце було зайнято, однак він має право на пільговий проїзд як інвалід 1 групи, тому водій безпідставно вимагав його здійснити оплату або вийти.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 позов не визнав, вказавши, що на підставі договору про перевезння пасажирів в даному маршрутному таксі, яке має 18 посадкових місць, наявне лише одне пільгове місце. Позивачу було це пояснено, однак він був у нетрезвому стані, заявив, що бажає їхати. Він пред`явив вимогу позивачу щодо сплати за проїзд, однак ОСОБА_1 не ображав, тому заявлені вимоги не визнає.

Представник третьої особи Катричев П.В. вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, суду пояснив, що громадський транспорт у місті: толейбуси, трамваї, автобуси перевозять пільгові категорії громадян безоплатно без будь-яких обмежень кількості, незважаючи на відсутність на державному рівні фінансувати надані пільги. Що стосується приватних перевізників, то вони здійснють перевезення на підставі договору. Збітки від перевезення пільговиків їм не відшкодувуються. В маршрутних таксі, з пасажиромісткістю до 22 місць, як у відповідача встановлено 1 пілльгове місце. Договір на перевезення пасажирів укладається з виконавчим комітетом Крворізької міської ради та перевізником , він є типовим. Надати копію договору, що діяв на момент інциденту, що трапився не має можливості, у звязку з вилученням його та інших документів прокуратурою.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є інвалідом першої групи загального захворювання (а.с. 66,7 - копії висновків, посвідчення).

Статтею 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII встановлено, що особи з інвалідністю I та II групи, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи або дитину з інвалідністю), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі) за наявності посвідчення чи довідки, зазначених у цьому Законі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Пільгове перевезення осіб з інвалідністю здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт". Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається. Порядок транспортного обслуговування осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю на пільгових умовах визначається нормативно-правовими актами, що регламентують правила користування громадянами повітряним, залізничним, річковим, автомобільним та міським електричним транспортом.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгове перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

За приписами ч.1 ст.31 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі Закон №2344) відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (ч.2 ст.29 Закону №2344).

Відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з повідомлення начальника відділу транспорту і зв`язку виконкому Криворізької міської ради від 09.09.2019 (а.с. 11 - копія листа), згідно укладених договорів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, перевезення пасажирів, яким надано діючим законодавством України право на пільговий проїзд автомобільним транспортом «Перевізник» здійснює на добровільній, бездотаційній основі, тобто за рахунок власної господарської діяльності. У міському комунальному електротранспорті, який одержує субвенцію з державного бюджету за перевезення пасажирів пільгових категорій, такі перевезення здійснюються без обмежень. За результатами розгляду порушеного при зверненні питання з`ясовано, що автобус р/н НОМЕР_1 має пасажиромісткість 18 місць, тобто в ньому передбачено одне місце для перевезення пасажирів пільгової категорії, яка на момент його (позивача) посадки вже було зайняте іншим пасажиром пільгової категорії.

Вказані обставини підствердили сторони у судовому засіданні.

З оглянутого відеозапису наданого позивачем, також вбачається, що водій повідомив ОСОБА_1 , що пільгове місце в транспорті зайнято, тому проїзд слід оплатити. При цьому з оглянутого відео не вбачається образ, сварки чи грубого ставлення з боку водія.

Отже, враховуючи вище викладене, те, що перевізник здійснює перевезення пасажирів на підставі договору, укладеного з виконкомом Криворізької міської ради, яким встановлено 1 пільгове місце в автомобільному транспорті (в автобусі пасажиромісткістю до 22 місць), та зайнятість пільгового місця на час посадки до автомобіля позивача, суд не знаходить підстав, вважати відмову відповідача безпідставною. У зв`язку з цим не підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 629, 651, 849 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 81, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд ,-

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2020 року

Суддя Н.Г.Середня