ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/982/19

провадження № 22-ц/4809/127/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Кіселика С. А., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2019 року у складі головуючого судді Крімченко С. А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У березні 2019 року адвокат Гулий А. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати недостовірною інформацію, розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті YouTube та соціальній мережі Facebook у загальнодоступній групі «ІНФОРМАЦІЯ_4» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, а саме: - « Притон для наркоманов и страшный гадюшник развел в Александрии руководитель городской ІНФОРМАЦІЯ_6, депутат горсовета - ОСОБА_1»; - «…власником цього цієї недобудови є депутат міської ради олександрійської є депутат, є депутат міської ради від кого б ви думали?, від якої партії? - від ІНФОРМАЦІЯ_6. Да. І не просто депутат, а голова Олександрійського місцевого осередку Радикальної партії ОСОБА_1…»; - «…Ще раз кажу, власником якого є депутат міської ради, голова місцевого осередку Радикальної партії…»; - «…От бачте, як радикали дбають про місто Олександрію…»; - «…Негоже для депутата і для представника партії, тим паче на керуючих ланках мати отакий безлад в місті у своїй власності…». Просив зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію, викладену ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті YouTube та соціальній мережі Facebook у загальнодоступній групі « ІНФОРМАЦІЯ_4» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» в той же спосіб, в який вона була розповсюджена, шляхом відеозвернення з наступним текстом спростування: «ІНФОРМАЦІЯ_1 мною, ОСОБА_2 , було записано та розповсюджено відеозвернення на YouTube та соціальній мережі Facebook у загальнодоступній групі «ІНФОРМАЦІЯ_4» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», де мною озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , депутата Олександрійської міської ради від ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме: те, що він є власником недобудованої будівлі по АДРЕСА_1 , є причетним до Притону для наркоманів і страшного гадючника в даній будівлі та створює всі умови для того, що в даній будівлі вбивали, різали, ґвалтували, кололися, бухали, дралися». Просив стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації в сумі 100 000 грн, а також судові витрати : 1000 грн судового збору, 3000 грн на оплату послуг адвоката.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті YouTube під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» відповідач ОСОБА_2 розмістив відеозапис ІНФОРМАЦІЯ_7, який також поширив у Facebook у загальнодоступній групі «ІНФОРМАЦІЯ_4» https:ІНФОРМАЦІЯ_8, де прямо звинуватив позивача в тому, що він, як власник недобудованої десятиповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , розвів наркопритон та «страшний гадючник». Безпосередньо під самим відео відповідач написав: «Притон для наркоманов и страшный гадючник развел в Александрии руководитель городской ІНФОРМАЦІЯ_6, депутат горсовета - ОСОБА_1 ». Також відповідач завуальовано звинувачує позивача, як депутата Олександрійської міської ради від ІНФОРМАЦІЯ_6 , у смерті 19-річної дівчини, яка напередодні цього померла, а її тіло було знайдено біля даної будівлі.

Позивач зазначає, що на сайті YouTube під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» ОСОБА_2 поширив неправдиву інформацію та наполягав на тому, що недобудова належить позивачу та, начебто, він особисто, як депутат від ІНФОРМАЦІЯ_6, є джерелом усіх проблем, які пов`язані з цією будівлею, наголошуючи на тому, що до цього причетні всі партійці від Радикальної партії:

- «Притон для наркоманов и страшный гадюшник развел в Александрии руководитель городской ІНФОРМАЦІЯ_6, депутат горсовета - ОСОБА_1»;

- «…власником цього цієї недобудови є депутат міської ради олександрійської є депутат, є депутат міської ради від кого б ви думали?, від якої партії? - від ІНФОРМАЦІЯ_6. Да. І не просто депутат, а голова Олександрійського місцевого осередку Радикальної партії ОСОБА_1…»;

- «…Ще раз кажу, власником якого є депутат міської ради, голова місцевого осередку Радикальної партії…»;

- «…От бачте, як радикали дбають про місто Олександрію…»;

- «…Негоже для депутата і для представника партії, тим паче на керуючих ланках мати отакий безлад в місті у своїй власності…».

Позивач зазначив, що недобудова, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , належала ТОВ «Стандарт», але 27 січня 2017 року ТОВ «Стандарт» продало дану будівлю ОСОБА_3 , яка є її власником на сьогоднішній день.

Позивач вважає, що вказана інформація, поширена щодо нього відповідачем, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення позивачем загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та є, на думку позивача, такою, що порушує його немайнові права, і не є оціночним судженням.

На думку позивача, поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, як такого, що створює загрозу для людей, сприяє аморальному розладу суспільства, чим порушив його право на повагу до гідності та честі людини. Вважає, що цими діями відповідач порушив його ділову репутацію, в тому числі як депутата Олександрійської міської ради.

Поширенням недостовірної інформації щодо позивача відповідачем завдано шкоди його немайновим інтересам, порушено його конституційне право на повагу до гідності, честі та ділової репутації.

Тому позивачем обраний спосіб захисту та поновлення своїх прав, передбачений статтями 16 та 277 ЦК України, - спростування недостовірної інформації щодо нього.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2019 року, з урахуванням додаткового рішення від 23 вересня 2019 року, позов задоволено частково.

Визнано недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у відеозаписі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» на каналі ОСОБА_2 на вебсайті YouTube (ІНФОРМАЦІЯ_7), ІНФОРМАЦІЯ_1 у відеозаписі під назвою «Притон для наркоманів та страшний гадюшник розвів в Олександрії голова міської ІНФОРМАЦІЯ_6, депутат міської ради - ОСОБА_1» в соціальній інтернет-мережі Фейсбук у групі «ІНФОРМАЦІЯ_4», а саме: «Притон для наркоманов и страшный гадюшник развел в Александрии руководитель городской ІНФОРМАЦІЯ_6, депутат горсовета - ОСОБА_1», «…власником цього цієї недобудови є депутат міської ради олександрійської є депутат, є депутат міської ради від кого б ви думали?, від якої партії? - від ІНФОРМАЦІЯ_6. Да. І не просто депутат, а голова Олександрійського місцевого осередку Радикальної партії ОСОБА_1…», «…Ще раз кажу, власником якого є депутат міської ради, голова місцевого осередку Радикальної партії…», «…От бачте, як радикали дбають про місто Олександрію…», «…Негоже для депутата і для представника партії, тим паче на керуючих ланках мати отакий безлад в місті у своїй власності…».

Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у п`ятнадцятиденний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у такий саме спосіб, яким вона була поширена, оприлюднивши відеозвернення наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_1 мною, ОСОБА_2 , було записано та розповсюджено відеозвернення на YouTube та соціальній мережі Facebook у загальнодоступній групі «ІНФОРМАЦІЯ_4» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», де мною озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , депутата Олександрійської міської ради від ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме: те, що він є власником недобудованої будівлі по АДРЕСА_1 , є причетним до Притону для наркоманів і страшного гадючника в даній будівлі» на каналі ОСОБА_2 відеохостингового сайту YouTube та в соціальній інтернет-мережі Фейсбук у групі «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9986,82 грн. судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і є недостовірною.

Твердження ОСОБА_2 щодо приналежності ОСОБА_1 недобудови, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , висловлене у відеозаписі, опубліковано на каналі YouTube ІНФОРМАЦІЯ_1 та яке поширене ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній інтернет-мережі Фейсбук в групі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » не носить характеру оціночного судження, а містить конкретне твердження, яке є недостовірним і містить відомості, які не відповідають дійсності. Дана інформація може бути перевірена та доведена. Відповідач мав можливість перед поширенням даної інформації переконатися в її достовірності, але не зробив цього.

Внаслідок поширення відносно позивача негативної інформації у загальнодоступній мережі Інтернет, останній зазнав моральної шкоди, так як стосовно нього поширено невизначеному колу користувачів неправдиву інформацію, яка створює враження у читачів щодо позивача, як недоброчесної особи, що беззаперечно впливає на його гідність, як фізичної особи, людини та громадянина, на його честь та ділову репутацію, в тому числі, як депутата Олександрійської міської ради. Суд також врахував, що відповідачем була акцентована увага на те, що позивач є головою місцевого осередку певної політичної партії, що могло позначитися на рейтингу даної політичної сили серед місцевого населення. Позивач також був звинувачений у причетності до створення притону для наркоманів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідач звернув увагу, що він є головою громадської організації «Думка громади Олександрії».

Відповідно до Закону України «Про громадські об`єднання», таким об`єднанням є добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Отже, громадська організація, керівником якої є відповідач, має право захищати права та інтереси громадян, їх соціальні, культурні, екологічні права та інші інтереси.

Стверджує, що підставою для реагування громадської організації на стан будинку в АДРЕСА_1 , стало звернення голови ОСББ «Житло-Граніт», в якому зазначалось, що відсутність належної консервації об`єкту незавершеного будівництва (відсутність решіток на вікнах першого поверху, відсутність охорони, вільний доступ до будинку) створюють умови для перебування в будинку наркоманів, алкоголіків, інших невідомих осіб сумнівної зовнішності. А особливу турботу мешканців будинку викликало те, що до незавершеного будівництва мають доступ діти, які бавляться на будівництві чим створюють загрозу своєму життю та здоров`ю. При цьому у зверненні вказувалось, що власником недобудови є позивач - ОСОБА_1 , до якого мешканці будинку неодноразово звертались.

Крім того, мешканці прилеглих до недобудови будинків неодноразово звертались і до міської влади і до депутатів міської ради, в т.ч. до ОСОБА_1 , але питання не було вирішено, ніяких заходів вжито не було.

З метою перевірки викладених ОСББ обставин та подальшого висвітлення проблеми перед громадою Олександрії , відповідач як керівник громадської організації прибув за вказаною адресою і здійснив відеозйомку з коментарями, в яких підтвердив інформацію мешканців та загострив проблему журналістськими засобами.

Також вказує, що в репортажі зазначено: «Якщо жителі стверджують, що це ваш будинок, (прим. - звернення до ОСОБА_1 ), а я вірю в те, що це правда, прийміть міри, зробіть щось». Отже, хоча у відеозапису і зазначалося прізвище позивача, проте у ньому не йшлося про поширення конкретної недостовірної інформації про ОСОБА_1 , так як мало місце повторення інформації мешканців у їх зверненні.

Зазначив, що з договору купівлі-продажу від 27.01.2017 року наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що директором (керівником) ТОВ «СТАНДАРТ» є позивач - ОСОБА_1 .

Отже, станом на 2016 рік проблема вільного доступу до недобудови існувала і роз`яснення міської ради «щодо вжиття термінових заходів із забезпечення недопущення сторонніх осіб на об`єкт будівництва» (відповідь № 230/10/0712 від 12.07.2016 року) стосувалося саме ТОВ «СТАНДАРТ», керівником якого являвся ОСОБА_1 .

У розміщеному відеоматеріалі мешканці будинку також вказують на те, що звертались особисто до ОСОБА_1 з проханням вжити заходів, але отримували некоректні відповіді від позивача, що і змусило їх звернутись до ТО «Думка громади Олександрія», сподіваючись на суспільний резонанс і у такий спосіб спонукати власника/забудовника та/або підрядника вжити заходів з унеможливлених доступу до недобудови.

Вважає, що у вказаній частині, розміщена відповідачем інформація є достовірною, адже саме бездіяльність керівника ТОВ «СТАНДАРТ» ОСОБА_1 призвели до виникнення осередку скупчення наркоманів, алкоголіків, та безпритульних у незавершеному будівництвом десятиповерхового будинку по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що вираз «гадюшник» вживане в сенсі - «неприємне, гидке місце» і ніякої образи чи недостовірної інформації не містить.

Звертає увагу на те, що відеорепортаж здійснено з метою захисту інтересів громади в сфері забезпечення безпечних умов проживання, захисту їх здоров`я та майна. І ця мета була досягнута, що вбачається з матеріалів справи та пояснень свідка, що також судом першої інстанції не узято до уваги та не надано правову оцінку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник позивача адвокат Гулий А. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката Гулого А. В., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті YouTube та ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі Facebook опубліковано відеозапис під назвою «Притон для наркоманов от руководителя местной Радикальной Партии Ляшка».

На даному відеозапису під назвою «Притон для наркоманов от руководителя местной Радикальной Партии Ляшка» ( стенограма якого є в матеріалах справи ( а.с. 18)) відповідач ОСОБА_2 розповідав, про об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 і , зокрема, зазначив, що: «…власником цього цієї недобудови є депутат міської ради олександрійської є депутат є депутат міської ради від кого б ви думали, від якої партії? Від ІНФОРМАЦІЯ_6. Да. І не просто депутат, а голова Олександрійського місцевого осередку Радикальної партії ОСОБА_1…» , «...ще раз кажу, власником якого є депутат міської ради, голова місцевого осередку Радикальної партії…» , «…От бачте, як радикали дбають про місто Олександрію….», «…Негоже для депутата і для представника партії, тим паче на керуючих ланках мати отакий безлад в місті у своїй власності…» .

Цей відеозапис відтворено на диску СD-R Verbatim, який міститься в матеріалах справи (а.с. 26).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в загальнодоступній групі «ІНФОРМАЦІЯ_4» в соціальній інтернет-мережі Фейсбук ОСОБА_2 розмістив відеозапис з назвою «Притон для наркоманів та страшний гадюшник розвів в Олександрії голова міської ІНФОРМАЦІЯ_6, депутат міської ради - ОСОБА_1», що підтверджується роздруківками з сайту, які містяться у матеріалах справи (а.с.16).

Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у власності ОСОБА_1 відсутній об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 27.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В. Ю., між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт» в особі директора ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, перший під`їзд 160 квартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта власником незавершеного будівництва АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт» на підставі рішення суду від 17.03.2006 року, справа № 2117/2006 (а.с.67-68).

Засновниками ТОВ «Стандарт» є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , керівником цього ТОВ зазначено ОСОБА_1 (а.с.59-60).

Жителі сусідніх будинків дійсно звертались до ОСОБА_1 щодо наведення ладу в незавершеному будівництві першого під`їзду даного житлового будинку, що підтверджувала свідок ОСОБА_7 , допитана в суді першої інстанції, яка проживає в будинку по АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четвертастатті 32 Конституції України).

Згідно зі статтею 10 Конвенції і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватисяКонституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно достатті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зістаттею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

Суд першої інстанції, неналежно оцінив досліджені ним докази і не врахував зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача в її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, безпідставно керувався тим, що позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, і викладене не є оціночним судженням.

За змістом частини першоїстатті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка поширюється будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності, з одного боку, а з другого - була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка поширюється щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо поширення цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

Згідно ізстаттею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення та її діяльність становить суспільний інтерес.

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).

З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини суд першої інстанції, помилково вважав, що поширена ОСОБА_2 інформація була твердженням, повідомленням про події і факти, що не відповідають дійсності, направленим на приниження честі, гідності і ділової репутації ОСОБА_1 , а не його власними судженнями та оцінкою повідомленої жителями міста Олександрії, зокрема головою ОСББ "Житло граніт" у зверненні до голови ГО "Думка громади Олександрії" ОСОБА_2 щодо належності небезпечної для суспільства недобудови позивачеві у цій справі.

Суд не врахував, що таке поширення та оцінка отриманої інформації були зроблені з посиланням на джерело отриманої інформації, є оціночними судженнями відповідача, які ґрунтуються на його особистому трактуванні отриманої з інших джерел інформації, а не твердженням.

Поширення таких висновків відповідачем повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації, отриманої з різних джерел.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

Крім того, судом установлено, що ОСОБА_1 є публічною особою - депутатом Олександрійської міської ради (а.с. 17), а відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності органів місцевого самоврядування, та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес.

У Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6, Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Судом першої інстанції не дано належної оцінки тому, що позивач є публічною особою, що має значення при розгляді і вирішенні справи про захист його гідності, честі чи ділової репутації, з урахуванням положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872 засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» при розгляді справ суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.

Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.

У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський суд з прав людини вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується.

У справах «Лінгенс проти Австрії» (1986 року); «Обершлік проти Австрії» (1991 року), у яких йшлось про публічну критику політиків, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів.

З аналізу вказаних рішень вбачається, що Європейський суд з прав людини вважає порушенням статті 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Встановлено, що відповідач є головою громадської організації «Думка громади Олександрії», відеорепортаж ним було проведено після звернення голови ОСББ «Житло-Граніт», інформація щодо власника вказаного незавершеного будівництвом будинку викладена з письмового зверненнення ОСББ "Житло граніт" та зі слів мешканців прилеглих до недобудови будинків, які повідомили, що неодноразово звертались до міського голови та депутатів Олександрійської міської ради, в тому числі до ОСОБА_1 , але питання належного і безпечного утримання незавершеного будівництвом будинку не вирішується.

За інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно право приватної власності на незавершене будівництво (1 під`їзд 160 квартирного будинку) по АДРЕСА_1 з 08.11.2012 і на час розгляду справи зареєстроване за ТОВ «Стандарт (а.с.67-68), керівником якого є ОСОБА_1 (а.с.59-60).

Позивач ОСОБА_1 як депутат міської ради є публічною особою, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів так і пересічних громадян.

Інформація, поширена відповідачем у мережі Інтернету, не стосується приватного життя ОСОБА_1 , надана як оцінка його публічної діяльності та мала суспільний інтерес.

Відповідно до частин першої та другоїстатті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Суд першої інстанції не з`ясував, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження.

Колегія суддів, враховуючи встановлені обставини, вважає, що висловлювання, поширені ОСОБА_2 у своїх відеозверненнях через мережу Інтернет, є суб`єктивним його баченням (оцінкою) обставин щодо утримання власниками незавершеного будівництва (1 під`їзду 160 квартирного будинку) по АДРЕСА_1 , та власна оцінка дій та діяльності депутата міської ради ОСОБА_1

Висловлювання відповідача у справі взяті із контексту його виступів на тему обговорення в суспільстві, зокрема серед жителів ОСББ "Житло граніт" та мешканців прилеглих до недобудови будинків м. Олександрії, негативних наслідків неналежної консервації незавершеного будівництвом будинку, а тому на відповідача не може бути покладена цивільно-правова відповідальність за допущені висловлювання критики щодо позивача, який є публічною особою, і повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб.

Вказані висловлювання не носять характер образ (хоча і висловлені в агресивній формі), а є критичними по відношенню до причетних до викладених обставин осіб, в тому числі позивача, та є вираженнями погляду відповідача на вказані події.

Якщо ОСОБА_1 вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, він вправі скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення подій і обставин у той же або інший спосіб з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

У рішенні від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» (Lyshkо v. Ukraine) Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Висловлення відповідача у спірних відео, розміщених в інтернет-ресурсі стосувалися саме публічної діяльності позивача, пов`язаної з виконанням ним обов`язків депутата.

Отже, оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, що є підставою для висновку про те, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було.

Поширена відносно позивача вищевикладена інформація є оціночним судженням, та відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання інформації недостовірною та такою, що порушує права позивача та ділову репутацію є помилковими.

У зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації в повному обсязі за його безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1210,20грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 1210,20 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. А. Кіселик

С. І. Мурашко