ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/346/20 Справа № 181/6/19 Суддя у 1-й інстанції - Юр`єв О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 січня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» про визнання кредитного договору недійсним. Позивач просив суд визнати договір №213334 від 24 жовтня 2018 року, укладений невідомою особою за ОСОБА_1 з ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» - недійсним (а.с.2-3).

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено (а.с.110-114).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи (а.с.120-122).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 грудня 2018 року представник позивача, ОСОБА_2 отримала поштою «повістки про виклик до суду» на ім`я її сина ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №213334 від 24 жовтня 2018 року, укладеним з ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц».

ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 , відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА №567011 є інвалідом ІІІ групи - глухонімий, вищевказаного кредитного договору не укладав, оскільки знаходився на роботі в м. Варшава, Польщі, перетнув кордон 10 вересня 2018 року, повернувся в Україну 27 листопада 2018 року, що підтверджується відмітками у закордонному паспорті. Крім того, згідно виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 №LP493KCNVJEBH3A5 від 11.02.2019 року наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що грошові кошти знімаються в м. Дніпро вул. Тітова, буд.9.

Згідно кредитного договору №213334 від 24 жовтня 2018 року вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «КУ «Кредит Комерц» дійсно укладено вказаний кредитний договір, згідно п.1.1. якого кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1100,00 гривень на умовах зворотності, платності, строковості, а позичальник зобов`язується повернути кредит у визначений цим договором термін та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому п.1.4. договору.

Кредитний договір з позичальником укладено в електронній формі. Відповідно до пункту 5.4 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц», з якими позичальник ознайомлювався до укладення договору, електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін.

Зазначений пункт договору відповідає положенню ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до п.1.2. кредитного договору кредит наданий шляхом перерахування кредитодавцем суми кредиту на будь-який з поточних рахунків позичальника, операції за яким здійснюються за допомогою електронного платіжного засобу, номер якої вказаний позичальником під час заповнення анкети-заявки на отримання кредиту.

Згідно виписки по кредитному договору №213334 від 24 жовтня 2018 року за період 24.10.2018-15.02.2019 підтверджується факт перерахування відповідачем кредитних коштів ОСОБА_1 Станом на 15.02.2019 року загальна заборгованість позивача становить 7114,80 грн.

За твердженням ОСОБА_2 кредитну картку АТ КБ «ПриватБанк» було викрадено у позичальника 22.08.2018 року. Про її викрадення ним було заявлено та заблоковано більш ніж через 3 місяці з моменту крадіжки 28.11.2018 року.

Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та укладення кредитного договору ОСОБА_1 відповідно до умов надання кредиту були додані особисті фотографії з паспортом, при дослідженні вказаних фото матеріалів вбачається, що особа зафіксована на фотокартці відповідає фотокартці ОСОБА_1 , яка міститься у паспорті та однозначно свідчить про укладення кредитного договору саме ОСОБА_1 .

Встановлено також, що надані позичальником особисті фотографії на момент укладення кредитного договору відповідали зображенню ОСОБА_1 , отриманого від ТОВ «Українське бюро кредитних історій», , дані якого містять інформацію отриману під час ідентифікації та верифікації позичальника, як власника кредитної карти АТ КБ «ПриватБанк".

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх незаконності та необґрунтованості.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

З п.9.1. договору від 24.10.2018 року вбачається, що невід`ємною частиною кредитного договору є Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц». Укладаючи кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця https://mgroshi.com.ua

Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Кредит Комерц» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Тому договір укладений між сторонами 24.10.2018 року в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зазначений кредитний договір укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Доводи апеляційної скарги щодо факту відсутності ОСОБА_1 на території України жодним чином не може свідчити про неможливість укладення кредитного договору позичальником, оскільки для укладення кредитного договору позичальнику необхідно мати доступ до мережі Інтернет та банківську карту

Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про електронну комерцію» затверджено, що правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на нові обставини, що стали відомі їй після прийняття рішення судом першої інстанції, однак зазначені аргументи не підтверджуються відповідними доказами. А з наданого листування не вбачається, що інша особа, уклала договір замість ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про укладення Кредитного договору поза волею Позичальника, не знайшли жодного підтвердження належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в частині безпідставної відмови в зупиненні провадження, не дочекавшись результатів розслідування кримінального провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції керувався приписами ч. 1 та 2 ст. 210 ЦПК України, які встановлюють строки розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення є безпідставними, оскільки скаржник не вказує, які саме порушення норм матеріального чи процесуального права були допущені судом.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: