Справа №: 343/1287/20
Провадження №: 2/0343/530/20
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря судового засідання - Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі їх матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 без супроводу батька та без нотаріально посвідченої його згоди на виїзд дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за межі України, в період: з 01.08. 2020 року по 31.08. 2022 року до Республіки Чехія.

Свої вимоги мотивує тим , що вона, ОСОБА_1 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Однак, сімейне життя в них не склалося, шлюб між ними було розірвано в 2018 році за рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області.

За час спільного проживання у них народилось двоє дітей:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За рішенням суду місце проживання дітей після розлучення визначено разом з нею. На даний час вони разом проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач, як батько, належним чином не виконує свого обов`язку щодо участі у вихованні та догляді дітей, їх розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Розміру аліментів, призначених рішенням суду, не вистачає для належного забезпечення дітей.

У зв`язку з відсутністю роботи на території України вона, як багато громадян України, щоб належним чином забезпечити потреби дітей вимушена була шукати роботу за її межами.

Оскільки у неї двоє малолітніх дітей та на довготривалий період вона їх залишати з своїми батьками не могла, то їй підходила тільки робота періодичного характеру, але з хорошим заробітком.

У пошуках такої роботи їй допомогла рідна сестра ОСОБА_5 . Вона уже тривалий час проживає у Республіці Чехія. Сестра вийшла заміж за громадянина Чеської Республіки, має стабільну високу заробітну плату та згідно договору оренди винаймає житло.

Розуміючи, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі та їй потрібна допомога, сестра знайшла їй тимчасову високооплачувану роботу. Тепер вона має змогу періодично їхати на роботу та отримувати заробітну плату, яка дає їй можливість матеріально забезпечити своїх дітей.

Маючи достатній заробіток, вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

Ще коли вона їхала вперше на роботу, її сестра ОСОБА_6 запропонувала свою допомогу і підтримку в питанні проживання. Вона дозволила їй, а якщо потрібно буде і її дітям проживати на час перебування в Чеській Республіці разом з нею. Кожного разу, коли вона приїжджає на роботу, вона проживає у квартирі своєї сестри.

В періоди роботи за кордоном вона має можливість забезпечити своїм дітям на час їхніх канікул відпочинок, профілактичне лікування, може влаштувати їм короткотривалі екскурсії містом, що значно розширить їхній світогляд.

Так, з метою оздоровлення, загального духовного і фізичного розвитку та відпочинку вона має намір періодично, декілька разів на рік їхати за кордон на короткотривалий тимчасовий термін разом із неповнолітніми дітьми: сином - ОСОБА_7 та дочкою - ОСОБА_8 до Чеської Республіки.

На період перебування дітей за кордоном вони зможуть гостювати у її сестри, яка не заперечує щоб вони приїхали до неї в гості.

Однак, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд їх малолітніх дітей для періодичного виїзду в Республіку Чехія, а без нотаріально посвідченої згоди на це батька дітей, зробити цього не може.

Її колишній чоловік - ОСОБА_2 , безпідставно не надає згоди на періодичний виїзд дітей за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить.

Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька малолітніх дітей, шкодить їх інтересам та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дітей на повний та гармонійний розвиток їх особистостей та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

Враховуючи те, що виїзд дітей за межі України відповідатиме їх інтересам, приймаючи до уваги неможливість отримання для цього згоди від батька, вона змушена просити суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Чехія, з метою періодичного виїзду малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом, подала заяву (а.с.33), згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутності, за участю її представника адвоката Кобилинець Т.В., позов підтримує. Щодо заочного розгляду справи не заперечує .

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кобилинець Т.В. ( ордер а.с.35-36) в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила ухвалити рішення яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі їх матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 без супроводу батька та без нотаріально посвідченої його згоди на виїзд дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за межі України в період: з 01 вересня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_9 до Республіки Чехії ( клопотання а.с.34).

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.32) . На веб адресу Долинського районного суду електронню поштою надійшла заява відповідача відповідно до якої ОСОБА_2 , позов визнає в повному обсязі та не заперечує щодо його задоволення. Просить розгляд справи проводити без його участі (а.с.31).

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом перевірено, що заява про визнання позову подана відповідачем ОСОБА_9 , не суперечать Закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши здобуті та перевірені в підготовчому судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов, з врахування заяви про уточнення позовних вимог, підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків.

Згідно ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.ч. 1,5 ст. 157 СК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 03.07.2018 р. № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року), питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на

тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим

лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Ст.3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють,

мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Згідно п. 1 ст. 18, п.п. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ч.1 ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка недосягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на

виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно п. п. 4, 7 підпункту 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 №152 (зі

змінами), паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку - на 10 років; оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду.

Верховний Суд України у своїй Постанові від 12 квітня 2017 року у справі №235/139/16-ц прийшов до висновку, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов`язків обох батьків у вихованні дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Аналіз вказаних норм права свідчить, що у разі відсутності підстав у батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини самостійно вирішити питання тимчасового виїзду за межі України дитини та відсутності згоди одного з батьків, питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду.

Виходячи з вказаного, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі.

Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18).

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі та за час спільного проживання у них народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_7 - син, ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 січня 2008 року (а.с.12) та ІНФОРМАЦІЯ_8 - донька, ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27 листопада 2012 року (а.с.13) .

Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2018 року в справі №343/1499/18 (а.с. 14-15) шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 16 липня 2007 року виконкомом Лолинської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 17, - розірвано.

Неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на проживанні з матір`ю, позивачкою по справі ОСОБА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , проживає окремо від позивачки з дітьми, протягом тривалого часу не піклується про здоров`я дітей, про їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує їх до самостійного життя, діти фактично обділені батьківською турботою і увагою.

З метою відпочинку дітей позивачка ОСОБА_1 , має намір виїхати з ними до Республіки Чехія в період: з 01 вересня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_9.

Позивачка ставить питання тимчасового виїзду дітей за межі України з метою відпочинку.

Для виїзду дітей за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача.

Проте, батько дітей, ОСОБА_2 , не надає своєї згоди на тимчасовий виїзд дітей за кордон, при цьому не пояснює підстави відмови.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, враховуючи те, що вона не може самостійного вирішити питання тимчасового виїзду за межі України, та на даний час немає підстав для самостійного вирішення питання тимчасового виїзду за межі України на строк, до одного місяця та більше з метою відпочинку дітей, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, а виїзд в такий проміжок часу та в таку країну зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дітей з метою відпочинку, що підтверджено наведеними вище доказами, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог та надання дозволу на виїзд малолітніх дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без згоди та супроводу батька .

Оскільки діти проживають з матір`ю, яка забезпечує їм повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; батько життям дітей не цікавиться, а мати здатна забезпечити дітей усім необхідним, а також узявши до уваги положення статей 157, 161 СК України, суд дійшов висновку, що тимчасове перебування дітей сторін за кордоном буде виключно в інтересах самих дітей .

На підставі ст.ст. 33, 51 Конституції України, ст.ст. 7,141,157 СК України, ст. 313 ЦК України, керуючись статтями 200, 206, 258, 259, 260, 263, 265, 268, 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька - задоволити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі їх матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_3 без супроводу батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та без нотаріально посвідченої його згоди на виїзд дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України, в період: з 01 вересня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_9 до Республіки Чехії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителька АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , житель АДРЕСА_3 .

Суддя: