КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8986/2020
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Колесника О.М. в м. Київ 25 лютого 2020 року у справі за заявою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних та інфляційну складову боргу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2019 року заявник Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, посилаючись на те, що наказом Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 14 жовтня 2002 року № 287 житловий будинок по АДРЕСА_1 передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», відповідно до п. 2.2 Статуту, предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг споживачам.

Вказував, що між заявником та боржником, який є власником квартири АДРЕСА_1 , 29 квітня 2002 року укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у будинку АДРЕСА_1 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати цих послуг.

У зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за договором про надання послуг з останнього має бути стягнута заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 липня 2018 року по 01 серпня 2019 року у сумі 7610,20 грн., а на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - також збитки від інфляції у сумі 227,50 грн. і 3 % річних у сумі 114,67 грн. за вказаний період. На підставі вищевикладеного просив видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 7610,20 грн., збитки від інфляції у сумі 227,50 грн., 3 % річних у сумі 114,67 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 192,10 грн., а всього 8144,47 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» відмовлено у видачі судового наказу.

Заявник Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що ст. 163 ЦПК України вимагає від заявника зазначення у заяві про видачу судового наказу реєстраційного номеру облікової картки платника податків виключно за наявності у заявника таких відомостей, які у заявника в даному випадку були відсутні, про що підприємство наголошувало у заяві про усунення недоліків заяви про видачу судового наказу. Також на підтвердження вимог щодо стягнення з боржника заборгованості за житлово-комунальні послуги, до заяви про видачу судового наказу заявником було додано копію договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 29 квітня 2002 року та копію свідоцтва про право власності на квартиру, із якої вбачається, що боржник ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , тому суд першої інстанції незаконно відмовив у видачі судового наказу, в зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу віднесена до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Відмовляючи у видачі судового наказу на підставі п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу заявником не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника та не надано правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1 , який би підтверджував, що її власником є ОСОБА_1 .

Однак із таким висновком апеляційний суд погодитися не може, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернулося із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

На підтвердження своїх вимог заявником надано копію наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 14 жовтня 2002 року № 287, яким передано Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на обслуговування будинок за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 29), копію статуту підприємства, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19 липня 2000 року № 1205, згідно якого предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг споживачам відповідно до укладених договорів (а. с. 31), копію договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, укладеного 29 квітня 2002 року з ОСОБА_1 , предметом якого є забезпечення з боку підприємства обслуговування та ремонт житлового будинку АДРЕСА_1 , утримання прибудинкової території, забезпечення комунальними послугами, кількість і якість яких регулюється відповідними Правилами надання комунальних послуг, а власник квартири бере участь у витратах по утриманню будинку і оплачує комунальні послуги (а. с. 32), копію свідоцтва про право власності на квартиру від 10 травня 2002 року серії НОМЕР_1 , яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а. с. 33); копію вимоги про сплату від 13 серпня 2019 року, направленої на адресу ОСОБА_1 (а. с. 34), рахунок-попередження (а. с. 35), розрахунок збитків від інфляції та 3 % річних (а. с. 36).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2019 року заяву Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» залишено без руху і надано термін для усунення недоліків, оскільки, за висновками суду першої інстанції, заява надійшла з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, а саме заявником не вказані реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника за його наявності або номер і серія паспорта боржника, а також не зазначена дата народження боржника (а. с. 10).

24 лютого 2020 року від Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до суду надійшла заява, в якій підприємство зазначало, що дізналося про залишення без руху своєї заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги із ОСОБА_1 , проте ст. 163 ЦПК України вимагає від заявника зазначення у заяві про видачу судового наказу реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта боржника та дати його народження виключно за наявності у заявника таких відомостей; оскільки у КП «Житло-Сервіс» такі відомості відсутні, то не зазначення їх у заяві про видачу судового наказу не може бути перешкодою у його видачі (а. с. 14).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року у видачі судового наказу відмовлено (а. с. 18).

Відповідно до положень статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до ст. 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже, виходячи із аналізу п. 2 ч. 1 ст. 163 ЦПК України, реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника вказується заявником лише у разі, якщо такі відомості відомі заявнику.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що в заяві від 24 лютого 2020 року заявник КП «Житло-Сервіс» зазначав про відсутність у нього відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника ОСОБА_1 , а отже необґрунтовано визнав незазначення заявником таких відомостей у заяві про видачу судового наказу підставою для відмови у його видачі.

Відмовляючи заявнику у видачі судового наказу, суд першої інстанції керувався п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Так, згідно із п. 8 ч. 1, ч. 2 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Разом із тим, подання заяви про видачу судового наказу, як помилково вважав суд першої інстанції, з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України, належить до іншої підстави для відмови у його видачі, а саме п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, яка судом в ухвалі від 25 лютого 2020 року зазначена не була.

Також, зазначаючи в ухвалі від 25 лютого 2020 року про відсутність правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1 , який би підтверджував, що її власником є ОСОБА_1 , суд першої інстанції залишив поза увагою, що заявником до заяви про видачу судового наказу надано не лише копію свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на квартиру від 10 травня 2002 року, а й копію договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, укладеного 29 квітня 2002 року безстроково з ОСОБА_1 , та докази направлення боржнику вимоги про сплату заборгованості саме на суму, яку заявник просив стягнути шляхом видачі судового наказу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час звернення із заявою про видачу судового наказу, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 2.2.2 договору про надання послуг, укладеного з ОСОБА_1 , копія якого наявна в матеріалах справи, встановлено, що власник квартири зобов`язується не пізніше 20 числа поточного місяця вносити плату на рахунок підприємства за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування будинку, ремонт, комунальні та інші послуги, передбачені цим договором.

Таким чином, висновки суду про відмову у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України - недоведення заявником виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою подано заяву про видачу судового наказу, є помилковими.

Зважаючи на викладене, у суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти заявнику у видачі судового наказу відповідно до положень статті 165 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :