КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5038/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року,

встановив:

у жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 7 645 159 грн. 65 коп. У грудні 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на належні відповідачу будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав до суду апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, а заяву про забезпечення позову - задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 13 лютого 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 27 750 дол. США, які зобов`язався повернути у строк до 13 квітня 2015 року зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 4% на місяць. Позивач зазначав, що відповідач в добровільному порядку свої зобов`язання не виконав, а тому просив стягнути на його користь суму позики, відсотки та пеню в загальному розмірі 7 645 159 грн. 65 коп.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 12 березня 2019 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 740 092 грн. 50 коп., відсотки за користування позикою в розмірі 59 207 грн. 40 коп. та пеню в розмірі 740 092 грн. 50 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 06 грудня 2019 року заочне рішення було скасовано за заявою відповідача та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на належні відповідачу будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна, посилаючись на те, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Однак з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом спору є заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 , розмір якої становить 7 645 159 грн. 65 коп.

Так, виділені матеріали справи містять інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані щодо наявності у відповідача іншого рухомого або нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення в порядку виконання можливого рішення суду про стягнення заборгованості, в тому числі і щодо земельної ділянки, про яку зазначає позивач, у виділених матеріалах справи відсутні.

Висновок суду про недоведеність можливого утруднення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову є помилковим, оскільки в даному випадку забезпечення позову, який має майновий характер, у вигляді накладення арешту є необхідним та обґрунтованим, невжиття вказаного виду забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зокрема, у разі продажу належного відповідачу майна третім особам. Відсутність доказів наміру відповідача реалізувати належне йому майно не свідчить про відсутність у нього такої реальної можливості.

Разом з цим, згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову та апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказував про те, що відповідач може відчужити належне йому майно, що призведе до утруднення виконання рішення суду, проте обґрунтувань щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій не наводив.

Невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок може утруднити виконання рішення суду, оскільки право власності на нерухоме майно зареєстроване за відповідачем, який може його відчужити без відома та дозволу інших осіб, що призведе до утруднення подальшого ефективного захисту прав позивача. Підстави для накладення арешту на земельну ділянку відсутні, оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач є її власником, а також про те, що вартість зазначеного будинку є меншою від розміру заборгованості, яку він просить стягнути.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нове судове рішення про часткове задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Накласти арешт на жилий будинок площею 148, 23 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності.

В задоволенні інших вимог заяви - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , Закарпатська область, Рахівський район, с. Розтоки, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Постанова про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 17 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді