Справа № 1506/4820/2012
Провадження № 6/496/28/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Буран В.М.,

при секретарі Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка Одеської області подання головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Біляївського міськрайонного ВДВС звернувся до суду з поданням про вирішення питання про звернення стягнення на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2006 року зокрема належить ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні відділу виконавчої служби перебуває виконавче провадження ВП № 50089038 відкрите 08.02.2016 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 1506/4820/2012 виданого 30.07.2013 року Біляївським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 09.10.2012 року про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох спільних з ОСОБА_1 дітей. Однак тривалий час боржник ОСОБА_1 не сплачує аліменти, не працює, пенсії не отримує, відкритих рахунків у банку немає. Проведеними державним виконавцем діями майна, яке належить боржнику на праві приватної власності та підлягає опису й арешту в рахунок погашення боргу не виявлено. Однак під час проведення перевірки майнового стану ОСОБА_1 було виявлено, що згідно свідоцтва на право власності він є власником 1/3 квартири АДРЕСА_1 , на яку з метою збереження майна було накладено арешт. Під час проведеної перевірки встановлено, що нерухоме майно відсутнє в держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вимогу державного виконавця про реєстрацію частини квартири боржником у строк до 22.10.2018 року ОСОБА_1 не виконав, що є підставою звернення до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання про звернення стягнення на майно боржника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною 10 ст. 440 ЦПК України передбачено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.11 ст.440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.10.2012 року задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання двох спільних дітей.

Згідно заяви від 30.07.2013 року стягувач отримала оригінал виконавчого листа для пред`явлення до виконавчої служби.

Постановою державного виконавця від 08.02.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП № 50089038.

ОСОБА_1 з 01.02.2016 року аліменти не сплачував, тому станом на 29.01.2020 року згідно розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем, борг по аліментам складає 105 516,2 грн.

Під час проведення виконавчих дій, державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє офіційне місце роботи, пенсії він не отримує, відкритих рахунків у банківських установах немає.

Однак, при перевірці майнового стану ОСОБА_1 встановлено, що йому на праві спільної часткової власності належить на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.12.2006 року № 4561.

Постановою опису та арешту майна від 28.09.2018 року, державним виконавцем було описано належну боржнику 1/3 частини квартири загальною площею 56,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Та оскільки, дане майно не зареєстроване в передбаченому Законом порядку, державним виконавцем була оголошена вимога, відповідно якої ОСОБА_1 зобов`язаний був до 22.10.2018 року провести державну реєстрацію права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Дану вимогу було надіслано за вищевказаною адресою на ім`я ОСОБА_1 за № 4797105 від 10.10.2018 року.

Однак будь-яких доказів на підтвердження відправки вимоги на адресу боржника ( АДРЕСА_2 ) або отримання ним вимоги до суду не надано.

В матеріалах подання наявна копія почтового повідомлення, відповідно до якого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_3 отримав виклик державного виконавця. Однак, на яку дію боржник викликався, або прибув він за викликом чин ні, суду, згідно матеріалів подання не зрозуміло.

Також, з матеріалів подання встановлено, що під час виконавчих дій у виконавчому проваджені ВП № 50089038 проведено ряд виконавчих дій, в тому числі: постановлено про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 26.09.2018 року, про встановлення обмеження боржника у праві користування вогнепальною зброєю від 26.09.2018 року, про накладання штрафу за несплату аліментів від 26.09.2018 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у прав виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобами.

Однак, з матеріалів подання не зрозуміло, чи доводились до відома боржника усі дії державного виконавця, що виконанні ним під час виконавчих дій.

На запит державного виконавця від 19.11.2018 року № 479710с директором КП «БТІ» ОМР надано відповідь від 21.11.2018 року № 02-19/191ю згідно якої станом на 31.12.2012 року, реєстрація права власності нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 не проводилась, що і стало підставою звернення державного виконавця з поданням про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд звертає увагу на те, що з матеріалів подання неможливо встановити чи доведено до відома боржника існування усіх виконавчих дій, які за своїм характером несуть деякі обмеження боржника ОСОБА_1 та згідно подання є безрезультатними.

З огляду на те, що звернення стягнення на нерухоме майно, є виключним заходом, та може бути застосоване в останню чергу, що визначено частинами 1 та 3 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», з метою уникнення обмеження конституційних прав громадянина суд дійшов висновку про відмову в задоволенні подання.

Висновок суду узгоджується з правовим висновком зазначеним в Постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року, справа № 552/6400/15-ц, № 79516602.

Згідно п. 41 рішення ЄСПЛ по справі «Крицька та Крицький проти України № 30856/03» втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Відповідно п. 44 втручання заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч.1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що виконавцем не здійснено усіх заходів по оповіщенню особи боржника щодо усього комплексу виконаних дій виконаних відносно нього, а також те, що будь-яке обмеження особи щодо його житла є виключною формою притягнення особи до відповідальності, суд дійшов висновку, що подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст.81, 89, 259,260,440 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Суддя Буран В.М.