Справа №464/9152/16-ц
пр № 6/464/20/20
У Х В А Л А

27 січня 2020 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мичка Б.Р.,

за участю секретаря судового засідання Куйдич О.М.,

учасники справи:

представник заявника ОСОБА_1

представник стягувача ОСОБА_2

представник приватного виконавця Репак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про випралення помилки у виконавчому листі та визнання його таким, що не підлягає виконанню

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 в інтересах боржника ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі та визнання його таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 25 червня 2019 року Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист у цивільній справі №464/9152/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики, що укладений 24 липня 2013 року, в розмірі 331 100, 00 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 531, 87 грн. Стверджує, що у виконавчому листі слід виправити описки, допущені при його оформленні, а також визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню на суму 36100,00 грн. Вказує, що виконавчий лист має відповідати вимогам виконавчого документа, встановленого законом. Водночас, при оформленні виконавчого листа від 25.06.2019 року судом були допущені помилки, а саме в ньому не зазначено ім`я та по батькові посадової особи, яка його видала, не зазначено дати прийняття і номер рішення згідно з яким видано документ та не зазначено реальної адреси місця проживання чи перебування ОСОБА_3 , зареєстрованої у встановленому законом порядку. Крім того, вказує що оскільки із загальної суми боргу в розмірі 332 631, 87 грн. за виконавчим листом обов`язок боржника на суму 36 100, 00 грн. є виконаним добровільно боржником, а тому виконавчий документ слід визнати таким, що не підлягає до виконання частково.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 заяву підтримав в повному обсязі, просить її задоволити. Окрім того, подав заяву про виправлення описок в якій просить суд вважати по тексту заяви від 08.01.2020 р. опискою у відповідних відмінках слово «описка» та вважати вірним замість нього у відповідних відмінках слово «помилка».

Представник стягувача ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечив. Стверджує, що відсутні правові підстави для виправлення помилки у виконавчому листі та визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Представник приватного виконавця Репак В.В. в судовому засіданні вимоги заяви заперечив з підстав, що викладені в запереченні. Вказав, що у виконавчому листі зазначені всі необхідні реквізити передбачені приписами ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», аргументи заявника про те, що заявник змінив місце реєстрації в 2013 р. не можуть бути підставою для виправлення описки у виконавчому документі. Також зазначив, що боржник здійснював погашення боргу на рахунок приватного виконавця після відкриття виконавчого провадження. Сплата боргу згідно рішення суду є обов`язком боржника і може здійснюватися як добровільно безпосередньо стягувачу так і приватному виконавцеві на відповідний рахунок. У випадку сплати боржником боргу на рахунок виконавця останній здійснює відповідні відрахування в рахунок погашення боргу по виконавчому листі, основній винагороді приватного виконавця та витрат по виконавчому провадженні. Відповідні сплачені боржником суми враховуються виконавцем при здійсненні заходів примусового виконання рішення. Просив суд відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Заслухавши думку учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні в приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича знаходиться виконавчий лист №464/9152/16-ц, виданий 25.06.2019 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики, що укладений 24 липня 2013 року, в розмірі 331 100, 00 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1531, 87 грн.

Постановою від 22.07.2019 р. було відкрито виконавче провадження №59619554. Постанова отримана боржником 26.07.2019 р. (а.с.55). Представником ОСОБА_3 не заперечувався даний факт.

З поданих заявником документів вбачається, що в період з 10.09.2019 року по 24.12.2019 року боржником ОСОБА_3 на рахунок приватного виконавця сплачено за виконавчим листом заборгованість в загальному розмірі 36 100, 00 грн.

Вказане свідчить про те, що боржнику було відомо про виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №464/9152/16-ц, який виданий 25.06.2019 року Сихівським районним судом м. Львова.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як зазначено у статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення зокрема на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013 року вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Вимоги до виконавчого документа встановлені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд встановив, що у виконавчому листі №464/9152/16-ц, виданому 25.06.2019 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики, що укладений 24 липня 2013 року, в розмірі 331 100, 00 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1531, 87 грн., зазначено ім`я та по батькові посадової особи, яка його видала, дата прийняття і номер рішення згідно з яким видано документ (а.с.4).

Згідно ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Таким чином, у випадку зміни місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, боржник - фізична особа зобов`язаний повідомити виконавця.

Судом встановлено, що боржник не подавала приватному виконавцеві ОСОБА_5 письмової заяви про зміну її місця реєстрації.

Разом з тим, за змістом частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Вказаний правовий висновок узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 469/1357/16.

Таким чином, на виконавця покладено обов`язок щодо виконання судових рішень та з метою захисту інтересів стягувача одержувати від державних органів дані, необхідні для проведення виконавчих дій.

Судом встановлено, що 18.09.2019 року приватним виконавцем на адресу ЦНАП Сколівської РДА скеровано вимогу надати інформацію про осіб зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Сколівської міської ради відсутня інформація про осіб зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 .

Суд також зазначає, що у випадку виправлення помилки у виконавчому документі видається новий виконавчий лист, що матиме наслідком завершення виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі здійснених приватним виконавцем заходів примусового виконання судового рішення, що не буде узгоджуватися зі ст. 124 Конституції України згідно якої судові рішення ухвалюються судами України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

У Рішенні від 30 червня 2009 року N 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

З огляду на вказане, висновки заявника про те, що зміна боржником місця реєстрації проживання не може бути підставою для виправлення описки у виконавчому документі.

Суд наголошує, що боржник не позбавлений можливості звернутися до виконавця із відповідною заявою та повідомити його про зміну місця реєстрації проживання.

Щодо вимог заявника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на суму 36100,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката.

З поданих заявником квитанцій вбачається, що боржник здійснював погашення заборгованості по виконавчому документу після відкриття виконавчого провадження, а тому відсутні підстави вважати, що боржником добровільно сплачено борг до примусового виконання рішення суду.

Згідно п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Таким чином обов`язок визначати залишок заборгованості по виконавчому листі покладений на виконавця. У випадку незгоди із залишком заборгованості по виконавчому листі, що визначений виконавцем, боржник вправі оскаржити його дії, рішення чи бездіяльність у встановленому порядку.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 40 рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ , у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" ( Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).

У справі "Кайсин проти України" (Kaysin and Others v.Ukraine) ЄСПЛ наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про випралення помилки у виконавчому листі № 464/9152/16-ц та визнання його таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Повний текст ухвали складено 31.01.2020.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Мичка Б.Р.