Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4655/19
Провадження №: 2/332/433/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді: Марченко Н.В.

при секретарі: Литвиненко І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/2 частку квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/2 частку квартири.

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на Ѕ частку квартири. В обґрунтування власних вимог зазначила, що під час шлюбу із ОСОБА_2 ними була придбана однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 24.10.2019 року рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя було визнано за ОСОБА_3 Ѕ частину спірної квартири. Через постійні сварки вона переїхала до матері, де проживає із дитиною. Крім того, зазначила, що перед розглядом справи про розподіл майна у власності відповідача була трикімнатна квартира, яку він подарував матері, а отже житлом забезпечений. У зв`язку із тим, що частку виділити в натурі неможливо, адже річ є неподільною, спільне володіння і користування також є неможливим, але вона бажає залишити квартиру в індивідуальному користуванні та власності для подальшого проживання із малолітньою дитиною ОСОБА_4 . Просить припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частку спірної квартири, визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири та виплатити відповідачу Ѕ вартості частини квартири. Також просить стягнути судові витрати.

31.03.2020 року відповідачем за первісним позовом подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на Ѕ частку квартири. В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 24.10.2019 року рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя було визнано за ним право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У нього крім зазначеної квартири у власності іншого житла немає. У спірній квартирі він проживає разом із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого він визнає власним сином, але офіційно прізвище, ім`я по батькові батька у свідоцтві про народження зазначено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. У січні 2019 року ОСОБА_1 із їхнім молодшим сином переїхала до квартири матері, де їй також належить Ѕ частина. Мешкаючи разом з ним, син ОСОБА_5 має все необхідне для життя та розвитку, він навчається у 6 класі школи № 46, яка розташована поряд із будинком. У зв`язку із тим, що спільне проживання є неможливим, квартира є неподільною, у нього іншого житла немає, а переїзд може нашкодити інтересам дитини, просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частку квартири та виплатити відповідачу за зустрічним позовом Ѕ вартості частини квартири. Також просить стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.08.2020 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали позовні вимоги. Просили задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позові. У задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Позивач також додатково пояснила, що Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 подарувала матері. І зараз не має свого житла.

Відповідач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Просили задовольнити зустрічні позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, при цьому зазначили , що ОСОБА_2 проживає в спірній квартирі разом з сином, іншого житла не має.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2019 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках - по Ѕ частині за кожним (а.с. 19,20). Право власності сторін належним чином зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10, 15-16).

За приписами частини 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ст.365 ЦК України).

Залежно від обставин, на обґрунтування позову можливе на вибір вказати тільки одну з підстав або всі три одночасно. Як роз`яснив Верховний суд України у Постанові від 23.11.2016 року №6-1943цс16 «право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників».

Обґрунтовуючи позовні заяви як позивач за первісним позовом, так і позивач за зустрічним позовом, посилалися на те, що спірна квартира є неподільною.

Так, відповідно до висновку експерта № 2562 від 04.11.2019 року розробити та запропонувати на розгляд варіанти поділу квартири або порядку користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками по Ѕ частини, з технічної точки зору, з урахуванням вимог нормативних документів, не видається за можливе, тому що розділити однокімнатну квартиру на дві окремих ізольованих квартири не можливо і також відсутня технічна можливість визначення варіанту порядку користування квартирою, при якому співвласникам пропонуються приміщення у особисте та загальне користування - квартира однокімнатна (а.с.23-25 ).

Наступною умовою припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є те, що спільне володіння та користування майном є неможливе. Позивачка зазначила в первісному позові, а відповідач, подавши зустрічну позовну заяву, наполягав на тому, що вони не можуть дійти згоди щодо спільного володіння та користування цим майном.

Крім того, як передбачено ч. 2ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивачкою ОСОБА_1 15.10.2019 року було попередньо внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області згідно квитанції № 23224027 суму у розмірі 5500 грн., призначення платежу компенсація вартості частки в спільному майні за позовом (а.с.92).

Позивачем за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 06.08.2020 року також було внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області згідно квитанції № 0.0..1 суму у розмірі 141000 грн., призначення платежу компенсація вартості частки в спільному майні за позовом (а.с.91).

Так, з наданого позивачкою звіту № 430 про оцінку об`єкту нерухомого майна висновку ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 без ПДВ складає 281953 гривень (а.с. 28).

З урахуванням висновку експерта та доводів сторін, суд погоджується із тим, що поділ спірної квартири є неможливим, так само як і встановлення порядку користування спільним майном, у зв`язку із чим суд вважає за потрібне припинити право на частку у спільному майні.

Разом з тим, як зазначалось раніше, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено лише за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначений висновок також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений в постанові від 16.01.2012 р. у справі № 6-81цс11.

Вирішуючи питання про те, чиї позовні вимоги підлягають задоволенню, суд виходить з наступного.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 204206405, сформованого 16.03.2020 року Ѕ частка квартири АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 62-64).

Згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2020 року, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 99). Рішення набрало законної сили, однак із такими позовними вимогами зверталась саме ОСОБА_1 , в обґрунтування позову зазначила, що по сьогоднішній день дитина постійно проживає із нею, вона має житло, що відповідає санітарним нормам, а отже право на житло ОСОБА_1 , передбачене ст. 47 Конституції України, судом не порушується.

Той факт, що у судовому засіданні, а саме після отримання копії зустрічної заяви ОСОБА_1 повідомила, що вона подарувала матері свою частку квартири і не має у власності іншого житла, судом розцінюється як спроба схилити суд на власний бік. Крім того, зазначений факт в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не підтверджений належними та допустимими доказами.

Обґрунтовуючи власні позовні вимоги ОСОБА_1 зазначала, що у відповідача у власності була квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_5 , яку він подарував матері, якою він і зараз може користуватися, а отже житлом він забезпечений. Однак суд не приймає такі доводи сторони, виходячи з наступного.

Як вже зазначалося раніше власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З договору дарування вбачається, що 19.08.2019 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_5 . Зазначена квартира належить Дарувальнику на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування квартири від 19.09.2019 року (а.с. 73-74)

Згідно договору дарування від 28.02.2015 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 . Зазначена квартира належить Дарувальнику на праві особистої приватної власності: Ѕ частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та Ѕ частина на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Підприємством «Мотор Січ» 28.03.1994 року (а.с. 71-72).

Таким чином, квартиру АДРЕСА_5 відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 повернув попередньому власнику - його матері. Те, що ОСОБА_2 може і в подальшому користуватися даною квартирою - є лише припущенням. Позивачем ОСОБА_1 в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 права користування зазначеною квартирою. У власності ОСОБА_2 згідно наданих суду документів є лише Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_2 проживає разом із сином ОСОБА_5 . Син навчається у 6 класі школи № 46, яка розташована поряд із будинком. Даний факт сторони не оспорювали, а отже будь-яка зміна місця проживання ОСОБА_2 може негативно вплинути на дитину.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що шкода, завдана припиненням права власності ОСОБА_1 на спірну Ѕ частину квартири не буде істотною, адже позивач з власної волі більше року назад переїхала до іншої квартири, де має у власності Ѕ частину, крім того, під час вирішення питання про встановлення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_1 зазначала адресу: АДРЕСА_2 . Натомість, вирішуючи питання про припинення права власності ОСОБА_2 , суд фактично позбавить його права на житло в контексті ст. 47 Конституції України, що є неприпустимим, так само негативно може вплинути припинення права власності ОСОБА_2 на розвиток ОСОБА_5 , 2007 року народження, адже такі зміни спричинять зміну у звичайному укладі життя дитини. А отже законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/2 частку квартири, відповідно, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/2 частку квартири - слід відмовити за недоведеністю.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1409 грн. 77 коп.

Керуючись ст.ст.141, 263-265, 268 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/2 частку квартири - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/2 частку квартири - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Виплатити ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 вартість Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду в сумі 141000 (сто сорок одну тисячу) гривень, згідно квитанції № 0.0..1 від 06.08.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , понесені судові витрати в розмірі 1409 грн. 77 коп.

Повний текст рішення виготовлено 14.08.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В.Марченко