Постанова

Іменем України

07 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 528/726/18

провадження № 61-7007св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1 на заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року у складі судді Татіщевої Я. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 березня 2019 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Бондаревської С. М., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 , який діє також в інтересах ОСОБА_2 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2016 року ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_3 недобудований будинок, розташований по

АДРЕСА_1 , за усною домовленістю під розбирання та реконструкцію, оскільки у ОСОБА_3 були відсутні правовстановлюючі документи на будинок.

На день виконання домовленості на земельній ділянці знаходився глиняний аварійний будинок 1941 року будівництва «А-1», який належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 грудня 2013 року. З 2016 року ОСОБА_1 із сім`єю побудував на цій ділянці тимчасову будівлю, добудував господарські будівлі, проводив розбирання та відновлювальний ремонт спірного будинку.

В подальшому, ОСОБА_3 виїхав з міста Гребінка, але обіцяв вислати позивачу довіреність, документи на земельну ділянку, погасити борги минулих років, подати заяву в ЦНАП та вивести з Державного реєстру аварійний глиняний будинок «А-1» та інші неіснуючі споруди, однак між сторонами по справі перервався зв`язок, та відповідач вказаних дій не вчинив, борги за комунальні послуги сплачувались позивачем.

Позивачем сплачено кошти за проведення незалежної оцінки в розмірі

4 815,00 грн по звіту від 10 червня 2016 року.

Вказані кошти сплачені позивачем на виконання умов договору купівлі-продажу будинку «А-1», у результаті чого наступили юридичні наслідки, а договір купівлі-продажу відбувся.

Ненаданням довіреності на ім`я позивача, відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку «А-1», чим порушує права позивача, бо позивач, як власник, не може вивести з реєстру зруйнований часом будинок

«А-1», зареєстрований наразі на відповідача, та ввести в експлуатацію нові, побудовані у 2016 році споруди: житловий будинок «В-1», погріб «під К», сарай «К», вбиральня «З», літній душ «Е», літня кухня «Ж», огорожа «№ 1», колодязь «№ 4».

Позивачі просили визнати договір купівлі-продажу будинку «А-1» з господарськими побудовами, що розташований по АДРЕСА_1 , укладений в усній формі 15 червня 2016 року між

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким, що відбувся.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області

від 25 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що житловий будинок «А-1» з господарськими будовами за адресою: АДРЕСА_1 , було знищено, однак право власності відповідача на нього не припинено, оскільки відповідні зміни до державного реєстру не внесені, факт вчинення договору купівлі-продажу та домовленість щодо усіх істотних умов договору не підтверджується письмовими доказами, крім того однією з умов договору купівлі-продажу є сплата за майно певної грошової суми, яка, як встановлено судом, позивачем не була сплачена, за таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, як необґрунтовані та безпідставні.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилено.

Заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

02 квітня 2019 року ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просять скасувати заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 20 березня 2019 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів про те, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації є неправильним, що узгоджується з правової позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17. Судами неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, судові рішення ухвалено при неповному з?ясуванні обставин справи, не застосовано норми, які підлягали застосуванню.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Гребінківського районного суду Полтавської області.

Зупинено дію заочного рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20 березня 2019 року, до закінчення касаційного провадження.

У травні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1 на заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 20 березня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст фактичних обставин справи

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Гребінківської міської ради народних депутатів Гребінківського району Полтавської області від 23 серпня 1988 року № 460, ОСОБА_4 дозволено будувати замість будинку «А-1» новий будинок «В-1» з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , оскільки будинок «А-1» прийшов в непридатність.

Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта

№ 119214363 від 31 березня 2018 року, власником об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 грудня 2013 року, є ОСОБА_3 .

Відповідно до акту прийому-передачі від 15 червня 2016 року ОСОБА_1 отримав, а ОСОБА_5 на підставі довіреності від 19 грудня 2013 року, передала йому майно згідно списку, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії звіту про проведення незалежної оцінки житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 23,2 кв.м, який розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , його ринкова вартість без урахування ПДВ станом на 2016 рік складає 4 815,00 грн.

У відповідності до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_2 , паспорт виготовлено станом на 18 травня 2017 року.

При цьому, згідно копії Інформаційної довідки від 18 травня 2018 року № 33-Т, виданої КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 в частці 1/1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом

від 17 грудня 2013 року за реєстровим № 788, та в цілому складається з:

«В-1» - житловий будинок, «під К» - погріб, «К» - сарай, «З» - вбиральня, «Е» - літній душ, «Ж» - літня кухня, № 1 огорожа, № 4 колодязь; самовільного будівництва, переобладнання та перепланування не виявлено; житловий будинок «А-1», сарай «Б», вбиральня «Г», сарай «Д», огорожа № 2, колодязь № 3 демонтовано; побудований новий житловий будинок «В-1» з господарськими будівлями згідно рішення № 460 від 23 серпня 1988 року, виданого Гребінківською міською радою, який не здано в експлуатацію.

У відповідності до копії акта про обстеження матеріально-побутових умов

від 20 квітня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрований в селі Шахове (Октябрське), Добропільського району, Донецької області та фактично проживає по АДРЕСА_1 , та у 2016 році за вказаною адресою перебудував будинок «В-1» та побудував з червоної цегли новий господарський сарай, підвал, кухню, каналізаційний септик, вбиральню, літній душ.

На підставі копії акта № 7 приймання виконаних робіт та їх вартості з розбирання та вивезення аварійного глиняного житлового будинку АДРЕСА_1 від 21 вересня 2016 року, всього за актом виконано робіт на суму 32 059,48 грн.

Згідно копій довідок, квитанцій та платіжних доручень, виданих ОСОБА_1 , що мешкає по АДРЕСА_1 , останнім сплачувались кошти по сплаті послуг за воду та водовідведення, за житлово-комунальні послуги, газопостачання та за спожиту електроенергію, заборгованість відсутня.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання укладеним договору купівлі-продажу з підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-1288цс17.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

Під час розгляду справи судами не встановлено факт ухилення відповідача від укладення нотаріально посвідченого договору.

Таким чином, твердження сторони позивача про доведеність підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним, не заслуговують на увагу, оскільки судами попередніх інстанцій не встановлено таких підстав, а суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону Верховний Суд не здійснює переоцінку доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

У зв`язку з цим, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, оскільки вони в сукупності зводяться до невірного розуміння заявником вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

З урахуванням наведеного аргументи касаційної скарги не свідчать про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 березня 2019 року- без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює дію заочного рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 січня

2019 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду

від 20 березня 2019 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію заочного рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20 березня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська