КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/1495/16ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/7945/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Київська стоматологія» Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Васильченка О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Київська стоматологія» Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у лютому 2016 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Київська стоматологія» Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати її звільнення з посади реєстратора медичного стоматологічної клініки від 20.01.2016 року незаконним; поновити її на посаді реєстратора медичного; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 103 137,28 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

В обгрунтування позову зазначала, що з 04.04.2008 працювала на посаді реєстратора медичного стоматологічної клініки у Стоматологічній поліклініці Подільського району та за наказом головного лікаря стоматологічної поліклініки № 38 від 20.01.2016 звільнено з посади з підстав систематичного невиконання трудових обов`язків.

Вважає, що трудові обов`язки виконувала добросовісно, навантаження було збільшено до 80 % без збільшення заробітної плати, а тому підстав для звільнення відповідач не мав. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення № 281 від 28.07.2015 вважає незаконним та протиправним. Незаконне звільнення призвело до вимушених змін у її житті та завдало шкоди її діловій репутації.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.02.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не навів обгрунтування щодо відхилення доводів позивачки та не врахував, що до неї застосувалися дисциплінарні стягнення, про які вона не знала. Суд не дослідив посадові обов`язки позивачки та не врахував, що відповідачем не надано доказів вчинення дисциплінарного проступку позивачкою. Догана, оголошена наказом від 28.07.2015 є нікчемною, оскільки у наказі вказано про порушення обов`язків, які не входять до трудових обов`язків позивачки. Суд також не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 714/395/17.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що позивачці було відомо про застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани, проте вона відмовилася від ознайомлення з наказом, про що складено акт, який надавався суду. Вони надали належним чином завірені копії всіх документів, а тому твердження апелянта про те, що судом не витребувано оригінали цих документів не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 04.04.2008 ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді реєстратора медичного стоматологічної поліклініки.

Наказом головного лікаря стоматологічної поліклініки Подільського району від 28.07.2015 за грубе порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Відповідно до змісту наказу порушення позивачкою трудових обов`язків полягає у ненаданні у належній формі звіту про надходження коштів від лікарів та квитанцій про оплату стоматологічних послуг за 22.07.2015.

Наказом головного лікаря стоматологічної поліклініки Подільського району від 20.01.2016 № 38 ОСОБА_1 звільнено з посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

26.01.2016 головним лікарем складено повідомлення на адресу позивачки, яким сповіщено ОСОБА_1 про розірвання з нею трудового договору, про відсутність трудової книжки у відділі кадрів, виданої на прохання позивача для подання до державного органу, що підтверджено розпискою позивача, та повідомлено про необхідність прибути до відділу кадрів для внесення відомостей про звільнення до трудової книжки позивача.

Відповідач надав доповідні записки від лікарів поліклініки ОСОБА_6., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо нерівномірного розподілу ОСОБА_1 талонів пільгової категорії між лікарями, що призводить до унеможливлення виконання вищевказаними лікарями фінансового плану.

На підставі вищевказаних доповідних записок головний лікар звернувся до голови профспілкового комітету Стоматологічної поліклініки Подільського району, з метою отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Відповідно до витягу з протоколу № 1 зборів профспілкового комітету Стоматологічної поліклініки Подільського району від 18.01.2016, профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з актом від 18.01.2016 ОСОБА_1 відмовилася надавати письмові пояснення щодо причин порушення трудових обов`язків.

Згідно з актами від 20.01.2016 ОСОБА_1 відмовилась ознайомлюватись із наказом про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки проведено у відповідності до норм трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.

Згідно з вимогами ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За обставинами справи встановлено, що наказом головного лікаря стоматологічної поліклініки Подільського району від 28.07.2015 за грубе порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Відповідно до змісту наказу порушення позивачкою трудових обов`язків полягає у ненаданні у належній формі звіту про надходження коштів від лікарів та квитанцій про оплату стоматологічних послуг за 22.07.2015.

Зазначений наказ позивачка не оспорювала та він є чинним.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не знала про існування наказу про оголошення їй догани не впливають на висновки суду, оскільки наказ є чинним. Позивач з часу, коли їй стало відомо про існування наказу про оголошення догани могла його оскаржити, проте таких дій не вчинила.

Крім того, відповідно до акта від 28.07.2015 позивач відмовилася ознайомлюватися з наказом про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, у зв`язку з чим цей наказ зачитано вголос у присутності позивачки.

У грудні 2015 року ряд лікарів звернулися до виконуючого обов`язки завідуючого поліклініки з доповідними записками із скаргами на дії медичного реєстратора, а саме видачу талонів лише пільговим категоріям громадян, нерівний розподіл нею талонів на прийом до лікарів стоматологів-терапевтів.

Відповідно до акта від 28.12.2015 виконуючий обов`язки завідуючого поліклініки ОСОБА_6 ознайомив позивачку з доповідними записками лікарів та запропонував надати пояснення, проте позивач від дачі пояснень відмовилася.

Цього ж дня виконуючий обов`язки завідуючого поліклініки ОСОБА_6. звернувся із службовою запискою до головного лікаря, у якій повідомив про доповідні записки лікарів та про відмову позивачки надати пояснення щодо причин нерівномірного розподілу талонів на прийом.

Відповідно до п. 2.10 посадової інструкції лікаря - стоматолога лікар стоматолог повинен виконувати нормативні навантаження, встановлені наказами МОЗ України та наказами головного лікаря.

Наказами головного лікаря Стоматологічної поліклініки Подільського району встановлено лікарям стоматологам фінансові плати.

Відповідно до посадової інструкції реєстратора медичного Стоматологічної поліклініки Подільського району медичний реєстратор зобов`язаний рівномірно вести розподіл талонів серед лікарів.

Оскільки позивач порушила вимоги щодо рівномірного ведення розподілу талонів серед лікарів, що призвело до неможливості виконання останніми фінансового плану суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що позивачкою було вчинено дисциплінарний проступок.

Оскільки до позивачки раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідач мав право застосувати до позивачки такий вид стягнення, як звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Дотримання відповідачем самої процедури звільнення, передбаченої трудовим законодавством, позивач не оскаржує та судом встановлено, що така процедура (надання згоди на звільнення профспілковою організацією, строки накладення дисциплінарного стягнення, пропозиція надати письмові пояснення щодо вчинення порушення тощо) відповідачем дотримана.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає за виключенням з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 13.08.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик