Справа № 298/1753/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів : Кожух О.А., Куштана Б.П.,

з участю секретаря судових засідань : Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Великоберезнянського міжрайонного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2018 року, постановлену суддею Лютянською М.С.,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця Великоберезнянського міжрайонного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Скаргу мотивувала тим, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2014 року по справі № 298/1260/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 та її поручителя ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» достроково солідарно заборгованість по кредитному договору в розмірі 629 880,93 грн. На підставі зазначеного рішення суду був виданий виконавчий лист №298/1260/14-2 від 01.12.2014, в якому визначено строк його пред`явлення до виконання до 31 грудня 2015 року .

Вказаний виконавчий лист був прийнятий до виконання старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Великоберезнянського районного управління юстиції, яким була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 25 березня 2016 року.

Зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження заявниця ОСОБА_1 вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки стягувачем пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Крім цього, державним виконавцем безпідставно були винесені наступні документи у виконавчому провадженні, а саме: постанова про арешт майна від 20.06.2017, постанова про доручення проведення виконавчих дій від 14.02.2018, постанова про опис та арешт майна боржника від 14.03.2018, заявка про реалізацію арештованого майна (предмету іпотеки) від 10.09.2018, які підлягають скасуванню, оскільки такі державним виконавцем винесені передчасно, без надання боржнику можливості добровільно виконати рішення суду, оскільки державним виконавцем в порушення вимог статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» боржнику ОСОБА_1 не надсилалась постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2016, зокрема рекомендованим листом з повідомленням про вручення, чим грубо порушені її права.

Також указувала на те, що державним виконавцем в порушення вимог п.8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не здійснювались перевірки майнового стану боржника в зазначеній періодичності, зокрема кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення рухомого та нерухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Наголошувала на тому, що від дати відкриття виконавчого провадження і по сьогодні їй, як боржнику, на адресу реєстрації не надходило жодного документу, винесеного державним виконавцем по даному виконавчому провадженню.

30 жовтня 2018 року, під час отримання витягу з Реєстру речових прав щодо належного їй нерухомого майна, нею було виявлено наявність арешту майна на підставі виконавчого листа №298/1260/14-ц відповідно до постанови про арешт майна боржника від 20.06.2017, винесеної державним виконавцем Великоберезняснського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області. Одразу перевіривши інформацію на сайті ДП «Сетам» вона дізналась про оголошення проведення аукціону 28.11.2018 щодо реалізації належного їй незавершеного будівництвом житлового будинку, загальною площею 127,6 кв м, готовність 95%, та реалізації належної їй земельної ділянки, загальною площею 0,1769 га, кадастровий номер :03:003:0021, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

За наведених обставин вважає, що причини пропуску строку для подання зазначеної скарги обумовлені об`єктивними причинами в реалізації права на оскарження, а тому такі, на її думку, є поважними.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила суд поновити їй строк на подання скарги та скасувати : постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50615910 від 25.03.2016, постанову про арешт майна від 20.06.2017, постанову про доручення проведення виконавчих дій від 14.02.2018, постанову про опис та арешт майна боржника від 14.03.2018, заявку про реалізацію арештованого майна (предмету іпотеки) від 10.09.2018.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , поданій адвокатом Стареньким С.Є., просила скасувати зазначену ухвалу, як незаконну, та прийняти постанову, якою задовольнити її скаргу. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам поданої скарги на рішення та дії державного виконавця.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Козак В.В. просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, як безпідставну, а ухвалу суду без змін.

У судовому засіданні представник стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Бойко О.М. та державний виконавець Вогар В.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнали, просили таку залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Старенький С.Є. в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а саме під розписку (вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі ч.5 ст.130 ЦПК України), а тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судом установлено, що на виконанні у Великоберезнянському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебуває виконавче провадження АСВП №50615910 з примусового виконання виконавчого листа № 298/1260/14-ц, виданого 30.12.2014 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 та її поручителя ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково солідарно заборгованість по кредитному договору в розмірі 629 880,93 грн.

Вказаний виконавчий документ до відділу ДВС повторно надійшов 23.03.2016 з районного відділу ДВС Ужгородського МРУЮ, до якого цей виконавчий документ було направлено за п.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». А тому строки пред`явлення цього виконавчого документа, в якому зазначено строк його пред`явлення до виконання до 31 грудня 2015 року (т.1 а.с.7), порушено не було. Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2016) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновляється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч.2 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV).

Отже, судом установлено, що вказаний виконавчий лист №298/1260/14-ц від 30.12.2014 до Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області надійшов з районного відділу ДВС Ужгородського МРУЮ, тобто його не було пред`явлено стягувачем ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» вперше, а тому строки його пред`явлення до примусового виконання порушені не були.

З матеріалів справи слідує, що вперше за заявою стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 25.03.2015 (т.1 а.с.54) постанова про відкриття виконавчого провадження заступником начальника відділу державної виконавчої служби Великоберезнянського районного управління юстиції Пекар І.І. була винесена 03.04.2015 у виконавчому провадженні №47125144 (т.1 а.с.56), копія якої для виконання та відому була надіслана боржнику ОСОБА_1 (т.1 а.с.55). Проте така нею не була отримана, оскільки згідно з відміткою, яка міститься на конверті, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (така ж адреса ОСОБА_1 зазначена і у поданій до суду скарзі на дії та рішення державного виконавця), не проживає (т.1 а.с.57).

12 лютого 2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Великоберезнянського районного управління юстиції Пекар І.І. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №298/1260/14-ц від 30.12.2014 у зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_1 на території Великоберезнянського району не проживає, згідно з договором іпотеки від 19.04.2008 майно, на яке необхідно звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, знаходиться в АДРЕСА_1 , а тому виконавчий документ підлягає направленню до районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1 а.с.58).

Вдруге за заявою стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 25.03.2015 року (т.1 а.с.54) виконавче провадження №50615910 було відкрито на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2016 року (т.1 а.с.45), копія якої була направлена на адресу боржника та стягувача, що стверджується супровідним листом суду від 25.03.2016 (т.1 а.с.59) та копією журналу реєстрації вихідної кореспонденції за 2016 рік (т.1 а.с.61-64). Конверт, яким надсилалась постанова про відкриття виконавчого провадження боржнику з підстав закінчення терміну зберігання чи будь-яких інших підстав, до відділу ДВС не повернувся.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, з наведеного слідує, що державним виконавцем, в даному випадку, було додержано вимог закону щодо належного повідомлення боржника ОСОБА_1 про початок примусового виконання, і їй було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а тому її права державним виконавцем в цій частині порушені не були.

Постановою від 25.03.2016 боржника ОСОБА_1 було зобов`язано самостійно виконати рішення суду в строк до 01.04.2016. Однак боржником рішення суду виконано не було і до відділу ДВС ОСОБА_1 не з`явилась.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення спірної постанови від 25.03.2016) у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Крім того, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень, згідно з ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, є : - звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; - звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; - вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; - інші заходи примусового характеру, передбачені рішенням.

26 червня 2017 року державним виконавцем, на підставі положень статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника. Відомості про обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Також державним виконавцем було направлено запити про перевірку майнового стану боржника у всі реєструючи інстанції, а також запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України про наявність у боржника рахунків, відкритих у банківських установах, та джерела доходів.

Згідно отриманих відповідей у боржника ОСОБА_1 відсутні відкриті рахунки у банках та інших фінансових установах, відсутня інформація про отримання нею джерела доходів, а також відсутнє зареєстроване за ним нерухоме майно.

У жовтні 2017 року до відділу ДВС надійшла заява від стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про опис та арешт майна боржника, в якій стягувач просив звернути стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно, а саме об`єкт незавершеного будівництва - 95% готовності, загальною площею 127,60 кв м, житловою 47,90 кв м, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Після отримання висновків про вартість майна від експерта стягувач просив здійснити усі необхідні дії з метою передачі вказаного іпотечного майна для примусової реалізації через ДП Сетам (т.1 а.с.67-72).

Постановою державного виконавця Великоберезнянського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 14.02.2018 було доручено проведення виконавчих дій Ужгородському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області щодо здійснення опису та арешту вказаного іпотечного майна (т.1 а.с.74).

14 березня 2018 року державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було проведено опис вказаного вище іпотечного майна та накладено на нього арешт, про що винесено відповідну постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника (т.1 а.с.16-17). А тому доводи скарги ОСОБА_1 щодо неправомірності дій та рішень державного виконавця Великоберезнянського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області щодо винесення постанови від 14.02.2018 про опис та арешт майна боржника, яка ним не виносилась, є безпідставними.

Окрім цього, постановою від 27.11.2018 державного виконавця Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було знято з реалізації вказане вище іпотечне майно (т.1 а.с.148-150), а тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині скасування заявки про реалізацію арештованого майна (предмету іпотеки) від 10.09.2018.

Отже, зважаючи на те, що рішення і дії державним виконавцем, які оскаржуються ОСОБА_1 , були здійснені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №298/1260/14-ц від 30.12.2014 не сплив, у зв`язку з його перериванням, тому колегія суддів уважає, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Враховуючи, що ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, тому колегія суддів доходить висновку, що така відповідно до ст.374 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 31 січня 2020 року.

Суддя-доповідач :

Судді :