ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року м. Чернівці

справа № 727/11007/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 квітня 2020 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2020 року , головуючий у першій інстанції Кодрян Л.І.

встановила:

ОСОБА_1 у жовтні 2019 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах.

Посилалась на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 900 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09 липня 2015 року і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 вересня 2015 року змінено рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 липня 2015 року, зменшено розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 900 грн. щомісячно на кожну дитини на 700 грн. щомісячно на кожну дитину.

Шевченківським районним судом м. Чернівці 08 жовтня 2015 року було видано виконавчий лист №727/5488/15-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в

Справа №727/11007/19 Головуючий у 1 інстанції Кодрян Л.І.

Провадження №22-ц/822/547/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09 липня 2015 року і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 березня 2019 року збільшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 вересня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1600 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття, відкликано виконавчий лист №727/5488/15-ц.

На виконання наведеного судового рішення видано виконавчий лист №727/12911/18.

Зазначає, що у зв`язку з направленням виконавчого листа №727/12911/18 на виконання до Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та відкликанням виконавчого листа №727/5488/15-ц державним виконавцем 12 серпня 2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49831144 з примусового виконання виконавчого листа №727/5488/15-ц.

Вказує, що виконання рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 17 вересня 2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину було закінчено 16 квітня 2019 року.

Посилається на наявність заборгованості зі слати аліментів в сумі 35466 грн. 26 коп.

За обставин закінчення виконавчого провадження позбавлена можливості стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах цього виконавчого провадження.

Просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по аліментах, які стягувалися рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 вересня 2015 року, на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 35466 грн. 26 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 квітня 2020 року у позові відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2020 року постановлено судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7550 грн. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами покласти на ОСОБА_1

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 квітня 2020 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує на незастосування правил, передбачених частинам 3 та 4 статті 194 СК України, ч.2 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 конституції України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2 ст.3, ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини.

Зазначає про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність невизнання ОСОБА_2 заборгованості по аліментам, що підтверджується не здійсненням сплати заборгованості по аліментам.

Посилається на порушення прав дитини та наявність спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам, відсутність дієвого механізму стягнення такої заборгованості по аліментам в Закону України «Про виконавче провадження».

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався положенням ч.3 ст. 195 СК України, ч.1, 2, 4, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, та виходив з того, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 заборгованість по аліментах.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що визначена державним виконавцем заборгованість по сплаті аліментів стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», факт наявності у ОСОБА_2 заборгованості по аліментах не оспорений, відсутні докази наявності спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості по аліментах.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції послався на правила, передбачені п.3 ч.1 ст.279, ч.1, 2 ст.137, ч.8 ст.141 ЦПК України та виходив з того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах відмовлено, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7550 грн. слід покласти на позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по аліментам, які стягувалися згідно рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 17 червня 2015 року.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалося закінчення виконавчого провадження, позбавлена можливості стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в межах цього виконавчого провадження.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 900 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09 липня 2015 року і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 вересня 2015 року змінено рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 липня 2015 року в частині стягуваних аліментів, зменшено розмір аліментів на утримання дітей на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 900 грн. щомісячно на кожну дитини на 700 грн. щомісячно на кожну дитину.

Шевченківським районним судом м. Чернівці 08 жовтня 2015 року було видано виконавчий лист №727/5488/15-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09 липня 2015 року і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 березня 2019 року збільшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 вересня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1600 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття, відкликано виконавчий лист №727/5488/15-ц.

Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області Храпко Д.М. від 12 серпня 2019 року закінчено виконавчого провадження №49831144 з примусового виконання виконавчого листа №727/5488/15-ц виданого, 08 жовтня 2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 9 липня 2015 року до досягнення повноліття на підставі п.5 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області Вітушинською Е.Е. затверджено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 24 вересня 2019 року № АСВП:49831144 боржника ОСОБА_2 , за яким станом на 1 травня 2018 року заборгованість зі сплати аліментів складає 35466 грн. 26 коп.

Відповідно до п. 5, 10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Такий документ відповідно до ч.3 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно з ч.1 статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, на час закриття виконавчого провадження №49831144 з примусового виконання виконавчого листа №727/5488/15-ц виданого, 08 жовтня 2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці, існувала нестягнута заборгованість по сплаті ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 35466 грн. 26 коп.

Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 194 СК України

аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Згідно з частиною четвертою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», чинного на момент звернення до суду з позовом.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 3 цієї статті розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України.

У ч. 9 цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).

Відповідно до п. 9, 10 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Проте судом першої інстанції не враховано, що виконавче провадження №49831144 з примусового виконання виконавчого листа №727/5488/15-ц виданого, 08 жовтня 2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з поверненням виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ року.

Отже, виконавче провадження №49831144 з примусового виконання виконавчого листа №727/5488/15-ц виданого, 08 жовтня 2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці закрито не у зв`язку з фактичним виконанням або неможливістю такого виконання, а у зв`язку з відкликанням заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 березня 2019 року виконавчого листа №727/5488/15-ц та перебуванням на виконанні виконавчого листа №727/12911/18, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 2 травня 2019 року.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження №49831144 з примусового виконання виконавчого листа №727/5488/15-ц виданого, 08 жовтня 2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці, закінчено у зв`язку з поверненням виконавчого документа без виконання на вимогу суду.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, суд першої інстанції фактично звільнив боржника від обов`язку виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 липня 2015 року із змінами на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 17 вересня 2015 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 позбавлена іншого способу захистити своє право на стягнення заборгованості по аліментам за виконавчим листом №727/5488/15-ц виданим, 08 жовтня 2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці, виконавче провадження за яким завершене та не може бути розпочате знову, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, таке стягнення буде відповідати як загальним положенням ст.18 ЦПК України про обов`язковість виконання рішення суду, так і засадам справедливості.

Крім того, заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на невизнання ОСОБА_2 заборгованості по аліментам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не здійснюється сплата заборгованості по аліментам, не визнається позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам.

Із зазначеного можна зробити висновок, що ОСОБА_2 заперечує проти наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів, отже, висновки суду першої інстанції про відсутність спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості за аліментами грунтуються на припущеннях.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_1 на стягнення заборгованості за аліментами з ОСОБА_2 на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 8 квітня 2020 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

У такому разі підлягає скасуванню додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2020 року, яким вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно правил пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на позивача.

За змістом пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правничу допомогу долучено копію договору про надання правової допомоги №137/19 від 19 вересня 2020 року, копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги №137/19 від 19 вересня 2020 року, копію замовлення №1, копія звіту до договору про надання правової допомоги №137/19 від 19 вересня 2020 року (акт про надані послуги), копії квитанцій та банківську виписку.

Згідно копії звіту до договору про надання правової допомоги №137/19 від 19 вересня 2020 року (акт про надані послуги) адвокатом надано послуги з консультації, вивчення документів та підготовки правової позиції 1 год. 30 хв., підготовки позовної заяви 3 год. 15 хв., підготовки та завірення додатків до позову, подання позову 1 год. 30 хв., представництва інтересів позивача в суді 3 год., підготовки заяви про відшкодування витрат на правову допомогу 45хв., підготовки та участі у судовому засіданні 45 хв. на загальну суму 7550 грн.

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Кирилюк Т.А. робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу у розмірі 7550 грн. підлягають задоволенню.

Разом з тим ОСОБА_2 не заявляється клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Згідно частин 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно частин 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, судові витрати підлягають компенсуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 8 квітня 2020 року скасувати.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментах в сумі 35466 грн. 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7550 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 29 липня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк