Справа № 316/2581/19
Провадження № 2/316/356/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2020 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.

за участю секретаря судового засідання Черкашиної О.О.

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в залі судового засідання приміщення суду в м.Енергодар Запорізької області, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2019 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач, АТ «ПриватБанк»), в особі свого представника Гребенюк Олександра Сергійовича, звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач), в обґрунтування якої зазначає наступне.

ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 14.02.2012 р., згідно якої отримав кредит в розмірі 23000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Згідно умов пунктів 2.1.1.5.5 Договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти, чим порушив зобов`язання за Договором.

У разі виникнення прострочених зобов`язань Клієнт сплачує Банку пеню (п.2.1.1.12.6.1 Договору) та у разі порушення позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. +5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 Договору).

Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків та інших обов`язків за цим Договором.

В наслідок порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач, станом на 21.11.2019 р. має заборгованість в розмірі 46376 грн. 40 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 23152 грн. 99 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 20338 грн. 82 коп., заборгованість за комісією 0 грн., заборгованість за пенею 200 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 2184 грн. 59 коп. штраф (процентна складова).

Просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та суму сплаченого судового збору при зверненні до суду.

Ухвалою Енергодарського міського суду від 24.12.2019 р. (а.с.53), з урахуванням клопотання сторони позивача (а.с.8), розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов по вказаній справі.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідача було належним чином повідомлено про розгляд даної справи в суді шляхом направлення копії ухвали суду від 24.12.2019 р. разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами (а.с.54) рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку, на адресу зареєстрованого місця проживання/перебування відповідача відповідно до даних інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.52), яка співпадає з адресою місця проживання відповідача зазначеною позивачем у позовній заяві (а.с.2), даних паспорта відповідача (а.с.41зворот) та даних Анкети-заяви б/н від 14.02.2010 р. (а.с.14).

Дані про місце роботи відповідача або його електронна поштова скринька у суду відсутні.

Відповідачем не надано до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотань або заяв про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву, клопотань про відкладення слухання справи.

Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження визначеного ухвалою суду, на підставі наявних у справі матеріалів.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статями 626, 628 ЦК України договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, зокрема, що «згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. по справі №161/16891/15-ц, позивач має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором.

В обґрунтування наявності кредитного договору б/н від 14.02.2012 р. між позивачем та відповідачем, позивачем надано: анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 14.02.2012 р. (а.с.14-14зворот), Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду» (а.с.15-15зворот), Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р. (а.с.16-39), копія паспорта на ім`я відповідача ОСОБА_1 (а.с.40-41зворот). В підтвердження розміру заборгованості, як зазначає позивач, за кредитним договором б/н від 14.02.2012 р., позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 14.02.2012 укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 21.11.2019 (а.с.9-13зворот).

При цьому, в обґрунтування існування кредитного договору, сторона позивача зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, сторона позивача, крім стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), просить також стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, обґрунтовуючи право таких вимог, їх розмір і порядок нарахування, як зазначеним розрахунком заборгованості так і «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами Банку» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємних частин кредитного договору.

Проте, у відповідному розділі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 14.02.2012 р., а саме: «Ознайомившись з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанка, виявляю бажання оформити на своє ім`я», який містить, у тому числі, вид картки на яку посилається сторона позивача «кредитка Універсальна», «зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка Універсальна»/Gold» - відсутні як позначки будь-якого з виду карт зазначеного у даному розділі, розмір кредитного ліміту (а.с.14зворот).

Сама Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 14.02.2012 р., у тому числі, не містить: процентної ставки, умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення грошового зобов`язання та їх розміру, а також посилань на те, що відповідач ознайомився саме з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р., а ні будь-якими іншими, оскільки сама Анкета-заява конкретизації, що зазначені в ній Умови і Правилами надання банківських послуг, є такими, що затверджені наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р. не містить (а.с.14-14зворот).

Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду» не містить засвідчення їх підписом, у тому числі і відповідача (а.с.15-15зворот).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.02.2012 укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 21.11.2019 (а.с.9-13зворот) (далі Розрахунок заборгованості) не можливо встановити, за якими Умовами, Правилами, Тарифами його було проведено, у тому числі за тих, на які посилається сторона позивача. При цьому, з доводів позивача вбачається, що зобов`язальні відносини з відповідачем виникли 14.02.2012 р., проте початковою датою зазначеною в Розрахунку заборгованості вказано 21.02.2014 р.

Крім того, розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, наявності первинних документів на яких би було зафіксовано факт виконання господарської операції, у тому числі, у вигляді надання відповідачу позивачем грошових коштів та їх розмір («Перелік первинних документів» затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. №578/5) судом не встановлено з наявних у справі матеріалів.

Матеріали справи не містять і будь-яких підтверджень, що саме на ці «Умови і Правилами надання банківських послуг» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р., «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду» розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 14.02.2012 р. містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів) та саме в розмірі і порядку їх нарахування, про який зазначає сторона позивача та додає до матеріалів справи.

У своїй постанові від 03.07.2019 р. по справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, Велика Палата Верховного Суду, зауважила також на те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З наявних у суду матеріалів, не встановлено наявності будь-яких доказів на доведення надання відповідачу у кредит грошових коштів, їх розміру, виду карткового рахунку та видачу відповідачу кредитної картки, у тому числі з кредитним лімітом в розмірі про який зазначає позивач 23000 грн.

Суд вважає безпідставним як доказ наявності кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачем додану стороною позивача копію паспорта на ім`я відповідача (а.с.40-41зворот), оскільки, як зазначає сторона позивача кредитні зобов`язання між позивачем та відповідачем виникли 14.02.2012 р., а у наданій копії паспорта на ім`я відповідача, в якій стоїть підпис і відповідача ОСОБА_1 , зазначено - дата підпису: 11.03.2019 р.

За встановлених обставин, суд вважає безпідставним посилання сторони позивача на положення ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки положеннями даної норми визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, однак у суду відсутні докази на підтвердження того до яких саме умов приєднався відповідач.

Згідно п.1, 2 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, як: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

З наявних у суду матеріалів не вбачається наявності належних, допустимих та достатніх доказів, в їх сукупності, достовірності підтвердження як укладання між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 14.02.2012 р. як кредитного договору б/н. так і договору приєднання до кредитного договору б/н від 14.02.2012 р. на Умовах, Правилах та Тарифах про які зазначає сторона позивача, а отже є і безпідставним вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредиту, пені, штрафів з підстав про які зазначає сторона позивача.

Підстав для стягнення з відповідача на користь позивача розміру заборгованості за кредитом в сумі 23152 грн. 99 коп. (тіла кредиту), суд також не вбачає, оскільки належних доказів надання позичальникові (відповідачу по справі) 14.02.2012 р. грошових коштів позивачем, їх розмір судомне встановлено.

При цьому, слід зазначити, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за підстав якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача, при встановлених, зазначених вище обставинах, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведенням належними, достовірними, допустимими, достатніми доказами у їх сукупності.

Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, судові витрати з відповідача на користь позивача у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1921 грн. (а.с.1), розподілу не підлягають.

З урахуванням вищезазначеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 28, 76-82, 89, 95, 141, 247, 263, 265, 274, 275, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба