27 січня 2020 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря судового засідання Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в особі уповноваженого представника Касич Ігоря Михайловича до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 27 січня 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 січня 2020 року.
Представник позивача ПАТ КБ Приватбанк звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.07.2006 між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 08.10.2013 має заборгованість в розмірі 2966,28 доларів США, яка складається з наступного: 981,39 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 1684,04 дол. США - заборгованість за нарахованими відсотками; 100,00 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 62,58 дол. США - штраф (фіксована частина), 138,27 дол. США - штраф (процентна складова).
На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ "ПРИВАТБАНК".
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2013 у справі відкрито провадження.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2014 позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі уповноваженого представника Касич Ігоря Михайловича до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі.
19.12.2016 відповідачем ОСОБА_1 через канцелярію суду подано заяву про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2014.
17.01.2017 представником позивача подано заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, відповідно якої представник просив відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2017 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2014 задоволено, постановлено скасувати заочне рішення.
12.09.2017 відповідачем через канцелярію суду подано заперечення на позовну заяву, відповідно до яких останній просив витребувати у позивача інформацію про обставини продажу заставного автомобіля і суму коштів виручених банком від його продажу; застосувати до спірних правовідносин загальну позовну давність і відмовити у задоволенні позову; просив зменшити суму нарахованої неустойки до мінімально можливої суми через її неспівмірність із основним зобов`язанням; зобов`язати банк надати перерахунок боргу із урахуванням строку позовної давності і строку дії кредитного договору.
12.09.2017 відповідачем через канцелярію суду подано зустрічний позов про визнання договорів доручення та купівлі-продажу недійсним, визнання повноважень повіреного недійсними.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2017 у прийнятті зустрічного позовної заяви відповідача ОСОБА_1 відмовлено.
В подальшому, відповідно розпорядження в.о.керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №280 від 11.05.2018 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, матеріали вказаної справи підлягали повторному автоматизованому перерозподілу у зв`язку із неможливістю суддею Лемак О.В. виконання повноважень судді, що зумовлено довготривалим лікуванням, про що свідчить заява судді Лемак О.В.
Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2018 головуючим суддею визначено суддю Фазикош О.В. та передано дані матеріали для подальшого розгляду.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву до суду не надходило.
Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За вказаних обставин суд, враховуючи те, що відповідач не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, керуючись ч.4 ст.223,280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Судом встановлено, що 05.07.2006 між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки, який встановлений до 06.07.2008 року.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 08.10.2013 має заборгованість в розмірі 2966,28 доларів США, яка складається з наступного: 981,39 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 1684,04 дол. США - заборгованість за нарахованими відсотками; 100,00 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 62,58 дол. США - штраф (фіксована частина), 138,27 дол. США - штраф (процентна складова).
Невиконання відповідачем своїх зобов`язань стало підставою для пред`явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» даного позову.
21.05.2018 ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (скорочена назва - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (скорочена назва - АТ КБ "ПРИВАТБАНК").
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства" зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви, у зв`язку з чим у зазначеній цивільній справі назва позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає заміні на АТ КБ "ПРИВАТБАНК".
Згідно зі ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В ч.ч.10,12 постанови №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» із змінами пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.
У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача у письмовому запереченні на позовну заяву від 12.09.2017, яке міститься у матеріалах справи, оскільки останній платіж відповідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач здійснив понад 3 роки тому.
Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача.
Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, закінчення позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦКУ).
За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Згідно за ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.
Відповідно до п. 3.1.1 та 3.1.3 Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки вказаний на картці (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення терміну дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надійшла письмова заява отримувача про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення терміну дії) і при виконанні інших умов продовження, передбачених договором.
Суд вважає, що умова укладеного кредитного договору, щодо автоматичної пролонгації дії кредитного договору на новий строк, якщо від позичальника не надійшла заява про закриття карткового рахунку, передусім має на меті лише те, щоб при видачі позичальнику кредитної картки із новим строком дії не було необхідності кожен раз укладати новий договір, а тому пролонгація умов кредитного договору на новий строк може мати лише у разі одночасного отримання позичальником кредитної картки із новим терміном дії, оскільки в протилежному випадку останній буде позбавлений можливості здійснювати свої права та обов`язки за цим кредитним договором.
У разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
У відповідності до ст. 76 ч. 1 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
Судом встановлено, що кредитний договір між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений 05.07.2006 року, термін дії виданої відповідачу кредитної картки до 06.07.2008 року, що зазначено в заяві анкеті, згідно довідки «Приватбанку» було видано 23.07.2008 іншу кредитну картку № НОМЕР_1 з новим терміном дії, строк дії такої кредитної картки закінчився 07.2010 року.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж за кредитним договором №б/н від 05.07.2006 здійснений 23.07.2008.
Отже, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) та що останній платіж здійснено 23.07.2008 року, а строк дії картки 06.07.2008 року, іншої картки строк дії закінчився 07.2010 року, а тому саме з цього часу слід рахувати трирічний строк, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стягнення заборгованості, процентів, комісій та штрафів).
Таким чином, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Аналізуючи умови договору та зміст правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).
Встановлено, що з серпня 2008 банк до відповідача з вимогами щодо повернення кредитного боргу не звертався, в матеріалах справи відсутні відомості щодо узгодження між сторонами в письмовій формі збільшення загального строку позовної давності. Отже, на переконання суду, станом на дату подачі позову до суду - 25.10.2013 позивач пропустив строк позовної давності, з клопотанням про поновлення пропущеного строку не звертався, іншого розрахунку заборгованості для дослідження суду не надав, твердження відповідача щодо застосування строків позовної давності не спростував. Таким чином, позовну заяву подано до суду після спливу строку позовної давності.
Так, на підставі стст.256, 257 та 267 ЦК суд дійшов висновку про те, що кредитор звернувся до суду з позовом із пропуском трирічного строку позовної давності, який суд обчислює з моменту закінчення дії платіжної картки до моменту пред`явлення позову, оскільки після закінчення строку дії платіжної картки боржник не продовжував нею користуватися та не отримував нової картки.
Позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності.
Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, позивач ПАТ «ПриватБанк» не подавав суду клопотання про поновлення строку позовної давності, та не навів поважних причин пропуску строку позовної давності то суд дійшов висновку, що в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Стосовно тверджень відповідача про продаж заставного автомобіля і погашення заборгованості за суму коштів виручених банком від його продажу не заслуговують на увагу, такі не є предметом розгляду даної цивільної справи, оскільки стосуються іншого кредитного договору від 04.08.2006 року укладеного між позивачем та відповідачем.
Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивача не стягується.
Керуючись ст.ст. 257, 258, 266, 267 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81,83, 95,141, 223,259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в особі уповноваженого представника Касич Ігоря Михайловича до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором відмовити.
Відомості щодо учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт серії НОМЕР_3 виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області від 06.08.2003; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ).
Повторне заочне рішення відповідно до ч. 3 ст. 288 ЦПК України може бути оскаржено в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області О.В.Фазикош