Номер провадження: 22-ц/813/3323/20
Номер справи місцевого суду: 520/7936/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Воронової Є.Р.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Ходирєва Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 червня 2019 року у цивільній справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

встановив:

10 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 134 226,15 грн., та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., завданих внаслідок залиття її квартири АДРЕСА_1 в ніч з 07 на 08 грудня 2016 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що внаслідок залиття квартири була спричинена шкода, розмір якої оцінено згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження, а винною особою є відповідач - власник квартири №130/2 даного багатоповерхового будинку, що підтверджується актом, який був складений і підписаний комісією ОСББ.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, та пояснив що розмір моральної шкоди пов`язаний із діями відповідача, який з грудня 2016 року жодних дій по поновленню стану пошкодженої квартири не здійснив та моральними стражданнями, які виникли внаслідок пошкодження квартири та необхідністю, окрім здійснення ремонту, звертатись до суду для поновлення своїх прав.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, з посиланням на те, що факт винності саме відповідача не доведений - акт складено без його участі та не у спосіб визначений законом, а розмір пошкодження, навіть якщо таке пошкодження було, не відповідає наявним у акті пошкодженням квартири.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 05 червня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 134 226,15 грн.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 4842,22 грн., які складаються із судового збору у розмірі 1842,22 грн., та витрат на проведення експертизи у розмірі 3000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 червня 2019 року, та постановлення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

18 листопада 2019 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Москвітіної І.О. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення суду - залишити без змін (т.1, а.с. 214-215).

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 05.08.2020 року, на 14.00 год., з`явився лише представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ходирєв Ю.В., інші учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 228-231), у тому числі відповідач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Замковенка М.І., як то передбачено ч.5 ст. 130 ЦПК України.

Разом з тим, від відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Замковенка М.І. до суду апеляційної інстанції надійшли заяви про відкладення розгляду справи, через запровадження в Україні пандемії коронавірусу CОVІD-19 (т.2, а.с. 1-4).

Однак, у зв`язку з тим, що починаючи з 31 липня 2020 року Одеський апеляційний суд працює у повному режимі, без будь-яких обмежень, а також у зв`язку з тим, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції маже рік (а.с.194), колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність її учасників, які не з`явились до суду апеляційної інстанції, за участю адвоката Ходирєва Ю.В. і на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог матеріального характеру і часткове задоволення позовних вимог про часткове задоволення вимог морального характеру, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідач є власником квартири №130/2 на одинадцятому поверсі зазначеного багатоповерхового будинку, яка знаходиться над квартирою, яка належить позивачу.

В ніч з 07 на 08 грудня 2016 року квартира позивачки, в якій у вересні 2016 року були закінчені ремонтні роботи, була залита у зв`язку із руйнуванням шлангу подачі води у ванній кімнаті квартири відповідача.

Вищевикладені обставини підтверджуються актом від 08.12.2016 року, який був складений і підписаний комісією ОСББ «Добробут», на обслуговуванні якого знаходиться даний багатоквартирний будинок (а.с. 6) та поясненнями свідка ОСОБА_3 , допитаної у судовому засіданні 05.03.2019 року (а.с. 130). Зазначений свідок в суді першої інстанції пояснила, що в грудні 2016 року проживала у квартирі відповідача, та зранку 08.12.2016 року до неї у квартиру прийшов сантехник, який пояснив, що стався залив квартири знизу, у зв`язку з чим у ванній кімнаті квартири №130/2 було встановлено руйнування шлангу подачі води.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивачка надала суду першої інстанції будівельно-технічне експертне дослідження, згідно висновку якого №18/2017 від 29.05.2017 року розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 складає 134 226,15 грн. (т.1, а.с.20).

В ході розгляду справи представником відповідача заявлялось клопотання про проведення судової експертизи, яке не було задоволено судом, з урахуванням того, що із експертним дослідженням сторона відповідача була ознайомлена ще 06.03.2018 року (т.1, а.с.62), та відповідне клопотання було заявлене 04.06.2019 року (а.с.142-144). Проте, за вказаний час позивачкою було здійснено ремонтні роботи у квартирі, що унеможливлює встановлення експертом певних фактів, а крім того у зв`язку із позицією сторони відповідача щодо не визнання самого факту залиття, а не лише розміру шкоди (т.1, а.с.152).

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що за змістом ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, у відповідності до ч.1-5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у наступному:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, суд правильно вказав, що загальними положеннями про право власності, у ч.4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що залив квартири, яка належить позивачці стався у зв`язку із руйнуванням шлангу подачі води у ванній кімнаті квартири, яка належить на праві власності відповідачу, та який як власник цього майна несе тягар відповідальності за дану шкоду.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про відсутність прямих доказів причин заливу, то вони є безпідставними і спростовуються як вищевказаним актом про наслідки заливу житлового приміщення (а.с.6), так і показаннями свідка ОСОБА_3 , які вона дала в судовому засіданні суду першої інстанції, та яка з дозволу власника, тобто відповідача у справі, користувалась його квартирою.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність розміру матеріальної шкоди, завданої майну позивачки у зв`язку із заливом, оскільки даний розмір встановлений під час експертного дослідження та його розмір не спростовано у судовому засіданні стороною відповідача.

Стосовно розміру моральної шкоди, то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, який дійшов висновку, що факт пошкодження майна, яке незабаром було приведено до «гарного стану» шляхом ремонту, свідчить при наявність душевних страждань позивачки ОСОБА_1 .

Враховуючи факт завдання моральної шкоди, а також приймаючи до уваги поведінку винної особи, тривалість часу, пов`язаного із поновленням порушеного права, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо необхідності стягнення завданої моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., яка підлягає стягненню на користь позивачки з відповідача.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11.08.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра