ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/7564/18
Провадження № 22-ц/4820/107/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати у цивільних справах

Гринчука Р. С., Грох Л.М., Костенка А.М., ,

секретар судового засідання - Чебан О.М..

з участю представника апелянта та представника позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2019 року, суддя Чевилюк З.А., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

У квітні 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що 15.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», (далі Банк), та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, (далі Договір), згідно якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у розмірі 103 000 швейцарських франків, а остання зобов`язалась повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 15.08.2017 року та сплатити проценти у розмірі 8,99% річних.

В забезпечення належного виконання зобов`язань 15.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. та зареєстровано в реєстрі за №3844. Згідно даного договору в іпотеку Банку передано квартиру загальною площею 110,8 кв.м, житловою площею 41,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

У зв`язку з невиконанням боржником ОСОБА_1 умов Договору заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 112890,54 швейцарських франків, пеню у сумі 992 грн. 84 коп. та судові витрати у сумі 1609,50 грн. Рішення набрало законної сили 07.05.2013 року.

Незважаючи на те, що станом на 24.12.2013 року зобов`язання по Договору не були виконані, договір іпотеки не припинено, предмет іпотеки 24.12.2013 року без згоди Банку був проданий ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, реєстровий номер №1637 від 24.12.2013 року, а квартирі присвоєний новий реєстраційний номер 01. У зв`язку з наведеним Банк звернувся до суду із відповідним позовом, подав заяву до правоохоронних органів за наслідком якої Хмельницьким ВП ГУ НП відкрито кримінальне провадження №0002846 за фактами вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України щодо внесення завідомо недостовірних відомостей у офіційні документи під час зняття заборони на відчуження заставного майна.

Станом на 03.04.2018 року заборгованість відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.08.2006 року не сплачена та становить 184992,81швейцарських франків, що складається із 81 262,20 швейцарських франків кредитної заборгованості та 103 730,61 швейцарських франків заборгованості по процентам, а також непогашена пеня у розмірі 1 333 013,60 грн., яка складається із 611961,35 грн. пені за прострочення сплати кредиту, нарахованої за період з 03.04.2017 року по 03.04.2018 року та 721 052,25 грн. пені за прострочення сплати процентів, нарахованої з 03.04.2017 року по 03.04.2018 року.

Оскільки предмет іпотеки, а саме двохкімнатна квартиру площею 110,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була відчужена без згоди іпотекодержателя, вважаючи відповідний правочин нікчемним, позивач просив суд в рахунок погашення вищевказаної заборгованості ОСОБА_1 звернути стягнення на вказану квартиру як на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з визначенням ціни предмета іпотеки при здійсненні реалізації у процедурі виконавчого провадження на рівні цін не нижче за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також просив скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за номером №4037630.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.10.2019 позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.08.2006 року по кредиту та процентам у розмірі 184 992, 81 швейцарських франка, що еквівалентно 5062 278,85 грн. за курсом НБУ станом на 03.04.2018 року та по пені 1333 013,60 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 15.08.2006 року, а саме на квартиру загальною площею 110,8 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири АЕ1 №229761 від 27.11.2001 року, встановивши спосіб реалізації іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з визначенням ціни предмета іпотеки при здійснені реалізації у процедурі виконавчого провадження на рівні цін не нижче за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 (номер запису № 4037680 ) на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору 4405 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.10.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування скарги апелянт зазначила, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2013 року з неї вже стягнуто суму заборгованості, яка станом на 19.09.2012 року становила 112005,80 швейцарських франків та складалась з суми тіла кредиту в розмірі 81262,20 швейцарських франків та 31628,34 швейцарських франків заборгованості зі сплати процентів. Таким чином Банк достроково стягнувши всю суму по кредиту, перервав строк кредитування, після чого втратив право нараховувати проценти, передбачені умовами кредитного договору та обумовлену неустойку. Судом також безпідставно не було враховано сплачені нею в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в сумі 260 325 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 24.12.2013 року. При цьому зауважила, що згідно умов Договору погашення заборгованості може здійснюватись не лише на рахунок, який вказаний у Договорі, а й на інші рахунки. Банк самостійно може списувати кошти в рахунок погашення заборгованості, що, зокрема підтверджується п. 10.1 Договору. Також зазначила, що обраний позивачем спосіб захисту не є належним.

В судовому засіданні представник апелянта просив суд задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Частиною другою статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк»), уклали Договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 103000 швейцарських франків зі строком повернення не пізніше 15.08.2017 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,99% річних. Згідно п. 1.2.2 вказаного Договору позичальник зобов`язувалась повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору на рахунок № НОМЕР_2 в АКІБ «УкрСиббанк». Кредит вважається повернутим в разі зарахування грошових коштів в повному обсязі на рахунок банку, зазначений в цьому пункті Договору.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки від 15.08.2006 року. Одночасно з посвідченням договору іпотеки 15.08.2006 року було накладено заборону відчуження на майно, яке є предметом іпотеки, (реєстраційний номер обтяження 3607175), обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у Державному реєстрі іпотек за реєстровим номером №3844.

Відповідно до п. 11. Договору іпотеки ОСОБА_1 передано в іпотеку квартиру загальною площею 110,8 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належала останній на підставі договору дарування квартири АЕІ№229761 від 27.11.2001 року. Реєстраційний номер майна 1217883.

ОСОБА_1 не здійснювала платежів по кредиту, чим порушила взяті на себе зобов`язання. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.01.2013 року в справі №2218/22086/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість по кредитному договору в розмірі 112 890,54 швейцарських франків, пеню в сумі 992,84 грн. та судові витрати по 1609,50 грн. з кожного. Рішення набрало законної сили 07.05.2013 року.

На даний час виконавчі листи перебувають на виконанні в органах ДВС, заборгованість не погашена.

24.12.2013 року предмет іпотеки був проданий ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, реєстровий №1637 від 24.12.2013 року та квартирі присвоєний новий реєстраційний номер 01.

Станом на 24.12.2013 року зобов`язання по кредитному договору не були виконані, договір іпотеки не припинено. АТ «УкрСиббанк», як іпотекодержатель, не надавав згоди на продаж предмета іпотеки.

У зв`язку із вищевикладеним АТ «УкрСиббанк» звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій щодо зняття обтяжень нерухомого майна.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.10.2016 року в справі №822/1232/16, яка ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 року залишена без змін, визнано протиправними дії державного реєстратора реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області щодо вилучення (припинення) обтяження речового права 24.12.2013 року за реєстраційним номером №3607175 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна від 30.08.2013 року та щодо виключення (припинення) запису за реєстраційним номером №3607193 на підставі повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек від 30.08.2013 року та зобов`язано Реєстраційну службу Хмельницького міськрайонного управління юстиції вчинити дії, а саме поновити державну реєстрацію обтяження речового права за Договором іпотеки від 15.08.2008 року, за реєстровим номером 3844 з дати вилучення припинення обтяження, а саме з 24.12.2013 року.

За заявою АТ «УкрСиббанк» Хмельницьким ВП ГУ НП відкрито кримінальне провадження №0002846 за фактами вчинення злочинів, передбачених ч. 4. ст. 358 КК України щодо внесення завідомо недостовірних відомостей в офіційні документи під час зняття заборон на відчуження заставного майна, розслідування у якому на даний час триває.

Оскільки відповідач не виконував умови Договору №0 про надання споживчого кредиту від 15.08.2006 року, станом на 03.04.2018 року у нього перед Банком утворилась заборгованість загальним розміром 184 992 швейцарських франки та 1333013,60 грн. заборгованості зі сплати пені, а саме 81262,20 швейцарських франки - кредитна заборгованість, 103730,61 швейцарських франки - заборгованість по процентам з користування кредитом, 611961,35 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту за період з 03.04.2017 року по 03.04.2018 рік, 721052,25 грн. - пеня за прострочення сплати процентів за період з 03.04.2017 року по 03.04.2018 рік.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що іпотекодержатель не надавав згоди на відчуження іпотечного майна. На момент укладення договору купівлі-продажу квартири зобов`язання за кредитним договором, що забезпечені іпотекою, не виконані, договір іпотеки від 15.08.2006 року не припинив своєї дії. На думку суду посилання Банку на нікчемність договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2013 року, реєстровий номер 1637, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу Нагорною Т.В. є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи. Не взявши до уваги копію платіжного доручення платника ОСОБА_1 від 24 грудня 2013 року про перерахування банку суми в розмірі 260325 грн. на погашення кредитної заборгованості суд зазначив, що на вимогу суду відповідачем не було надано оригіналу платіжного доручення про перерахування вказаної суми. Рахунки, зазначені для перерахування грошових коштів в платіжному дорученні не відповідають Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України 17.06.2004 року №280, сама ж фінансова операція не відповідає досягнутій домовленості між сторонами, оскільки грошові кошти перераховувались на рахунок № НОМЕР_3 , в той час як відповідно до умов Договору (п. 1.2.2.), дані кошти повинні бути сплачені на визначений сторонами рахунок № НОМЕР_2 . Крім того, представником відповідачів не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження припинення кредитних зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.08.2006 року внаслідок його виконання.

Відмовляючи в задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції зазначив, що вони не підлягають відшкодуванню в силу їх необґрунтованості.

Висновок суду не в повній мірі є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання.

Згідно зі ст. ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Частиною 2 статті 1050 цього ж Кодексу передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вірно встановлено судом першої інстанції між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 20-25), відповідно до якого позичальник шляхом зарахування Банком на його рахунок № НОМЕР_4 (п. 1.5) отримав у кредит грошові кошти у розмірі 103000 швейцарських франків та зобов`язався повернути його в іноземній валюті, а також сплатити відповідні проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1).

Згідно п 1.2.2 вказаного Договору позичальник зобов`язався повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, що встановлені графіком погашення кредиту, згідно з Додатком №1 до даного Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 15.08.2017 року, сплативши Банку суму кредиту та проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору на рахунок № НОМЕР_2 в АКІБ «УкрСиббанк». Кредит вважався повернутим в разі зарахування грошових коштів в повному обсязі на рахунок банку, зазначений в цьому пункті Договору.

В забезпечення даного Договору відповідно до п. 2.1 його умов, між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 15.08.2006 року, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. (а.с. 29-30).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.4, 1.5 договору іпотеки ОСОБА_1 передано в іпотеку квартиру загальною площею 110,8 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , яка належала останній на підставі договору дарування квартири АЕІ№229761 від 27.11.2001 року.

У разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за договором іпотеки або кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами, яке здійснюється на підставі рішення суду та/або виконавчого напису нотаріуса та/або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя (п. 2.1.1, п. 2.1.2, п. 4.1, п. 4.2).

Одночасно з посвідченням договору іпотеки 15.08.2006 року було накладено заборону відчуження на майно, яке є предметом іпотеки, (реєстраційний номер обтяження 3607175), обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у Державному реєстрі іпотек за реєстровим номером №3845.

Разом з тим, як вбачається з інформаційної довідки за №119397449, (а.с. 45), 24.12.2013 року предмет іпотеки був проданий ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, реєстровий №1637 від 24.12.2013 року з присвоєнням іншого реєстраційного номера нерухомого майна №01.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про нікчемність даного правочину та обґрунтовано відкинув доводи відповідачів щодо надання відповідної згоди Банку на відчуження предмету іпотеки враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Підстави припинення іпотеки встановлені статтею 17 Закону України «Про іпотеку».

Так, за частиною першою цієї статті іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року внесення нотаріусом до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса. Наявність запису в реєстрі про вилучення (зняття) обтяження не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За встановленими судом обставинами справи, якщо іпотека щодо спірного майна була зареєстрована належним чином, той факт, що на момент укладення договору купівлі-продажу з Державного реєстру іпотек було вилучено запис про обтяження спірного нерухомого майна, сам по собі не може слугувати підставою для висновку про те, що іпотекодавець мав право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо йому було достеменно відомо про встановлену заборону відчужувати предмет іпотеки (справа №456/3923/14-ц, провадження №61-22867св18).

Зазначене також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16 та від 24 травня 2017 року у справі № 6-640цс17.

Лист-повідомлення Банку від 30.08.2013 року №30-31-3084, на який як на підставу своїх заперечень посилався представник відповідачів, на підставі якого з Державного реєстру іпотек було вилучено запис про обтяження спірного нерухомого майна, останнім не надано, інші матеріали справи також не містять посилань на докази, які б вказували на те, що зазначений лист відповідав дійсному волевиявленню Банку та підтверджував припинення іпотеки.

Разом з тим, у відповідній заяві до правоохоронних органів від 30.06.2016 року за №30 - 3/1137 Банком зазначено, що даний лист підписаний особою не уповноваженою діяти від імені Банку та взагалі для направлення вихідної кореспонденцією не реєструвався (а.с. 41 на звороті).

Крім того, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 року, визнано протиправними дії державного реєстратора реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області щодо вилучення (припинення) обтяження речового права 24.12.2013 року за реєстраційним номером №3607175 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна від 30.08.2013 року та щодо виключення (припинення) запису за реєстраційним номером №3607193 на підставі повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек від 30.08.2013 року та зобов`язано Реєстраційну службу Хмельницького міськрайонного управління юстиції вчинити дії, а саме поновити державну реєстрацію обтяження речового права за Договором іпотеки від 15.08.2008 року, за реєстровим номером 3844 з дати вилучення припинення обтяження, а саме з 24.12.2013 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що обтяження накладене на квартиру АДРЕСА_2 є чинним з моменту його первинної реєстрації у відповідних реєстрах та відповідні зміни внесенні державним реєстратором щодо виключення з Державного реєстру іпотек відомостей щодо обтяження на вищевказану квартиру не спростовують презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження.

Вказане узгоджується із правовим висновком викладеним Верховним Судом України у постанові від 26.10.2016 року у справі за №761/39393/14-ц.

Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Доводи апелянта, який, посилаючись на вищевказані норми стверджує, що позивачем, з врахуванням зміни власника, обрано неналежний спосіб захисту також не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку перехід права власності до ОСОБА_2 не відбувся, жодних правових наслідків вищевказаний договір купівлі-продажу, який є нікчемним, окрім наслідків пов`язаних з його недійсністю не створив.

Суд першої інстанції, вірно встановивши обставини недійсності укладеного договору купівлі продажу та відсутність доказів щодо припинення іпотеки, не врахував наступне.

Відповідно до п. 11.1 Договору сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п. 2.3., 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2013 року, яке набрало законної сили 07.05.2013 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №0 від 15.08.2006 року, яка станом на 19.09.2012 року становила 81262 швейцарських франки за тілом кредиту та 31628,34 швейцарських франки за процентами а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в розмірі 532,16 грн. та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати процентів у розмірі 460,68 грн.

Виконавчі листи щодо виконання вказаного рішення суду перебувають на виконанні у органах державної виконавчої служби.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 15.05.2019 року звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час вчинення таких дій вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитом така заборгованість указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені (справа №727/7193/16-ц, провадження №61-4493 св 19).

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц провадження № 14-154 цс 18.

Таким чином, враховуючи дострокове стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми тіла кредиту в розмірі 81262 швейцарських франки, процентів з його використання в сумі 31628,34 швейцарських франки та пені в загальному розмірі 992,84 грн., судом необґрунтовано звернуто стягнення на предмет іпотеки в розмірі нарахованих Банком процентів та пені, яка розрахована останнім вже після відповідного дострокового стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 15.08.2006 року, у зв`язку із чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Як вбачається з позовної заяви ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 15.08.2006 року, ПАТ «Укрсиббанк» звернулося до суду із відповідним позовом 25.10.2012 року, тому, враховуючи вимоги п. 11.1 Договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, саме вказаний календарний день є днем пред`явлення відповідної вимоги дострокового погашення виниклої заборгованості перед Банком.

Таким чином протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня від дня подання позову настав термін повернення кредиту, тобто на 32 (тридцять другий) календарний день. Отже, враховуючи правові позиції Верховного Суду щодо права нарахування процентів Банком, а також суми періодів розрахованих з дати проведеного розрахунку заборгованості до дати подання позову до суду, що склав 36 днів (19.09.2012 року до 25.10.2012 року), а також періоду, що визначений умовами Договору та складає 31 день, колегія суддів приходить до висновку, що Банк має право нарахувати ОСОБА_1 відсотки за користування останньою грошовими коштами за період, який в загальному розмірі становить 67 днів (36 днів +31 день).

Враховуючи встановлені вище обставини, донараховані проценти, які підлягають стягненню за користування позикою у вищевказаний період становлять 1,60% (8,99%/365 днів*67 днів) від заборгованості в розмірі 46 038,10 шв.фр. (строкової), що становить 736,60 шв.франків, а також 3,28% (17,98%/365 днів * 67 днів) від заборгованості в розмірі 35224,10 шв.фр. (простроченої), що становить 1155,35 шв.франків. Отже, заборгованість ОСОБА_1 перед Банком, в межах якої слід накласти стягнення на предмет іпотеки в загальному розмірі з урахуванням вищевказаних розрахунків складає щодо тіла кредиту в розмірі 81262 швейцарських франки, процентів з його використання в сумі 33520, 29 швейцарських франки (31628,34+1891,95) та пені в загальному розмірі 992,84 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відкидаючи доводи апелянта щодо часткового погашення позичальником заборгованості колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та критично оцінює як доказ копію платіжного доручення за № від 24.12.2013 року щодо зарахування ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 260325 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.08.2006 року (а.с. 136). Як вбачається зі змісту даного документа номер рахунку для зарахування вказаних грошових коштів №0113 не відповідає номеру рахунку, на який ОСОБА_1 згідно умов Договору зобов`язалась вносити відповідні суми погашення кредитної заборгованості. Посилання представника відповідачів в судовому засіданні суду першої інстанції, що дані грошові кошти були сплачені ОСОБА_1 на виконання досягнутих домовленостей щодо реструктуризації заборгованості між нею та Банком, також жодними доказами зі сторони відповідачів не підтверджені, оригінал вказаного платіжного доручення суду не надано, відповідного договору також.

Посилання апелянта як на підставу належної сплати вказаних коштів на п. 10.1 Договору, відповідно до якого сторони домовились про договірне списання Банком із усіх рахунків позичальника відкритих в АКІБ «УкрСиббанк» нарахованих процентів, комісій, суми заборгованості за кредитом при настанні відповідних термінів виконання позичальником зобов`язань, не заслуговують на увагу, адже договірним списанням коштів є списання коштів з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом (ст. 1071 ЦК України), що не відповідає матеріалам справи та не може підтверджуватись платіжним дорученням, оскільки останнє є по своїй суті розпорядження клієнтом Банку своїми коштами за своєю волею, а не самостійною дією Банку.

Крім того, дослідивши надані Банком письмові докази, зокрема, банківської виписки по руху коштів, колегія суддів зауважує, що вищезазначена сума взагалі не була перерахована на зазначений у платіжному дорученні № від 24.12.2013 року рахунок, а також на інші рахунки, відкриті для сплати кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.08.2006 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не у розмірі визначеному судом першої інстанції, а в меншому розмірі, 114 782,29 швейцарських франки та пені в загальному розмірі 992,84 грн.

В іншій частині, рішення суду не переглядається в силу вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Питання розподілу судових витрат між сторонами підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що при поданні позовної заяви до суду першої інстанції АТ «Укрсиббанк» сплачено 3524 грн. (1762 грн.+1762 грн.) судового збору щодо розгляду однієї вимоги немайнового характеру та однієї вимоги майнового характеру з ціною 184 992,81 шв. фр., який в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову склав 4 991 106,01 грн. (184 992,81*26,98) та по пені в розмірі 1 333 013,60 грн., відтак разом 6 324 119, 61 грн., позовні вимоги задоволено частково, а саме в частині немайнової вимоги,а також 48,98% ((3 096 826,18+992,84)*(6 324 119,61/100)) від вимоги майнового характеру, відтак з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» підлягає стягненню 863,02 грн. (1762*48,98%) судового збору сплаченого у суді першої інстанції за вимогу майнового характеру та 1762 грн. за вимогу немайнового характеру, тобто по 1312,51 грн. з кожної ((863,02+1742)/2). При зверненні до апеляційного суду відповідачем сплачено 14 272,20 грн. (1057,20 грн.+13215 грн.), в той час як апеляційна скарга задоволена на 51,02 % в частині майнової вимоги (100%-48,98%) та відмовлено у задоволенні в частині немайнової вимоги. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на користь апелянта ОСОБА_1 з позивача підлягає стягненню 6742,29 грн. судових витрат: (51,02%х13215 грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2019 року змінити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) перед АТ «УкрСиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська 2/12, рахунок № НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.08.2006 року у розмірі 114782,29 швейцарських франки та пені в загальному розмірі 992,84 грн. звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , як на предмет іпотеки за договором іпотеки від 15.08.2006 року, загальною площею 110,8 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири АЕІ №229761 від 27.11.2001 року, встановивши спосіб реалізації іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з визначенням ціни предмета іпотеки при здійснені реалізації у процедурі виконавчого провадження на рівні цін не нижче за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1312 грн. 51 коп. з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 4117грн. 27 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко