Справа № 431/34/20
Провадження № 22-ц/810/349/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року, серпня місяця, 12-го дня, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Гаврилюка В.К., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Сінько А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 30 березня 2020 року у цивільній справі (№ 431/34/20 суддя І інстанції - Ткач О.В.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Старобільського районного суду Луганської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування доводів позову зазначив, що не має змоги сплачувати аліменти у встановлених розмірах, крім заробітної плати не має інших доходів, оскільки чинним законодавством забороняється утримання аліментів більш 50 % доходів, у позивача кожного місяця зростає заборгованість за аліментами, яка на 09.12.2019 року склала 7965, 17 грн. Просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини. Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 1860 грн. щомісяця на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до повноліття дитини.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 30 березня 2020 року позовні вимоги було задоволено. Суд зменшив розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини. Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 1860 гривень щомісяця, на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до повноліття дитини.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просять скасувати Старобільського районного суду Луганської області від 30 березня 2020 року, та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. ОСОБА_3 було надано відзиви на подані апеляційні скарги, в яких заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до правил ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначених цим Кодексом.

Задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач є батьком двох дітей: доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8-9). Згідно рішення Старобільського районного суду Луганської області, від 25.06.2014 року, з позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісяця, до повноліття дитини, але не менш розміру, встановленого діючим законодавством для дитини відповідного віку (а.с.19-20). Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 12.11.2018 року, з позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1860 гривень щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.21-24). Вказані судові рішення набрали законної сили, звернені до виконання та виконуються. Підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на утримання - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є його недостатнє матеріальне забезпечення. На підтвердження вказаних обставин позивач надав довідку про доходи (а.с.15). Суми стягнутих з позивача аліментів на утримання дітей перевищують 50 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, а тому позивач правомірно просить зменшити розмір аліментів, які визначені рішеннями суду від 25.06.2014 р., 12.11.2018 р. За таких обставин суд дійшов до висновку про недостатнє матеріальне забезпечення у платника аліментів, тобто у позивача і визнав, що позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів лише за умов доведеності зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 робився висновок і про можливість тут і способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що його доходи є такими, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, не має у власності власного житла, іншого нерухомого майна, транспортного засобу. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст.81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування.

Позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження суттєвого погіршення його матеріального стану з моменту винесення попередніх судових рішень. Визначений судовими рішеннями Старобільського районного суду Луганської області від 25.06.2014 року, Харківського районного суду Харківської області від 12.11.2018 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, рішення набрали законної сили. Твердження позивача про те, що він не має змоги сплачувати аліменти в таких розмірах, без підтвердження погіршення його матеріального становища не можуть бути врахованими - надана ним до письмового заперечення довідка №81 від 14.05.2020 про доходи за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року, що є отримувані ним за місцем роботи у якості водія філії «Старобільська» ТОВ СП «Нібулон» (а.с. 94) не свідчить про погіршення його матеріального становища принаймні з моменту винесення судового рішення Харківського районного суду Харківської області від 12.11.2018 року до січня 2020 року коли ним було подано позов (а.с. 1-2), позивач не надав суду і неспростовних доказів про відсутність у нього інших доходів чи іншого заробітку крім зазначеного у довідці з підприємства. ОСОБА_3 , 1980 р.н. є працездатною особою, не є інвалідом, не має на утриманні інших непрацездатних, має можливість заробляти на життя своєю працею - між тим лише значне погіршення матеріального становища може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Зменшення розміру стягнення аліментів вплине негативно на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Подібну правову позицію було висловлено і Верховним Судом у постанові від 30 травня 2018 року (справа №442/7666/15), від 01.08.2019 року (№ 760/11934/16-ц), такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18. Що ж до посилань позивача на приписи ст. 70 Закону «Про виконавче провадження», то вони стосуються не визначення судом розміру стягнення аліментів, а регламентують загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника - який дійсно не може за загальним правилом перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Проте у цій же статті у її частині 3 є зазначено, що це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей, адже у таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За таких обставин суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивачем не доведено зміни його майнового чи сімейного стану, погіршення стану здоров`я, оскільки усі обставини, на які він посилався, існували на час визначення розміру аліментів та були враховані судом приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. З огляду на недоведеність існування обставин, які підтверджували б суттєве погіршення матеріального становища позивача колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 30 березня 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2020 року.

Головуючий Судді