Справа № 182/4912/19
Провадження № 2/0182/88/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.01.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської міської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку (літ.А), загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., з надвірними будівлями (сарай (літ.Б), спорудження №1,4), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За життя 26 січня 1999 року ОСОБА_2 склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С., реєстровий № 147, згідно якого належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 заповіла їй. Цим же заповітом ОСОБА_2 встановила сервітут своєму синові ОСОБА_3 , зобов`язавши її надати йому в довічне користування одну кімнату, яка має одне вікно, що виходить на проїзд між вулицями. Даний заповіт за життя ОСОБА_2 не змінювався і не скасовувався. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 року, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Частина 1 ст.534 ЦК України 1963 року передбачає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Після смерті тітки вона є єдиним спадкоємцем за заповітом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті ОСОБА_2 вона організувала її поховання та поминальний обід, вступила в фактичне управління та володіння спадковим майном, утримуючи будинок та прибудинкову територію, почала використовувати побутові речі спадкодавця. Як і розпорядилася в своєму заповіті ОСОБА_2 , вона забезпечила її сина ОСОБА_3 правом користування відповідною кімнатою довічно, де він прожив до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки більш близьких родичів, крім неї як двоюрідної сестри у ОСОБА_3 не було, вона також організувала його поховання. В травні 2018 року вона звернулась до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , але державний нотаріус Апальков Є.В. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2036/02-31 від 23.05.2018 року відмовив їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений будинок, мотивуючи це тим, що вона, відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки в 6-ти місячний строк з часу відкриття спадщини та не надала нотаріусу правовстановлюючий документ на житловий будинок. Тому для визнання права власності на житловий будинок їй було рекомендовано звернутися до Нікопольського міськрайонного суду. Що стосується права власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями, зазначає, що забудовником даного спадкового будинку була саме ОСОБА_2 , що підтверджується Звідним оціночним актом по домоволодінню та Викопіюванням із будівельного кварталу, оформлені станом на 10.10.1973 року. Будинок було побудовано в 1968 році, що підтверджується Технічним паспортом на будинок, виготовленим станом на 22.06.2018 року. Але за життя ОСОБА_2 не зареєструвала своє право власності на новозбудований будинок, що підтверджується довідкою КП «НМБТІ» № 1831 від 04.10.2013 року, наданою на адвокатський запит. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року, і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449, - до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У зв`язку з чим загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року. Наказом Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95 затверджено новий порядок спрощеної процедури прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, де в п.3.1 вказано, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають і можуть бути зареєстровані як об`єкти права власності на підставі технічного паспорту. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно). За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Враховуючи той факт, що житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 був побудований ОСОБА_2 в 1968 році, що підтверджується Технічним паспортом на будинок, виготовленим станом на 22.06.2018 року, та зважаючи на те, що забудовником будинку, згідно Звідного оціночного акту по домоволодінню та Викопіювання із будівельного кварталу, оформлених станом на 10.10.1973 року, значиться саме ОСОБА_2 , вважає що все це дає підстави суду визнати за нею право власності на вищезазначене нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом. За таких обставин звернулась до суду.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.65).

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились також, надали до суду заяви про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечували (а.с.66, 68).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1233 ЦКУ, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача по справі ОСОБА_2 (а.с.3,56), яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4). Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку (літ.А), загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., з надвірними будівлями (сарай (літ.Б), спорудження №1,4), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-16). За життя, 26 січня 1999 року, спадкодавиця ОСОБА_2 склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С., реєстровий № 147, згідно якого належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 заповіла позивачці по справі (а.с.5). Цим же заповітом ОСОБА_2 встановила сервітут своєму синові ОСОБА_3 , зобов`язавши позивачку надати йому в довічне користування одну кімнату, яка має одне вікно, що виходить на проїзд між вулицями. Даний заповіт за життя ОСОБА_2 не змінювався і не скасовувався.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України (редакції 1963 року), спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Частина 1 ст.534 ЦК України (редакції 1963 року) передбачає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Як встановлено судом, після смерті спадкодавці позивачка по справі є єдиним спадкоємцем за заповітом (а.с.58-60).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (редакції 1963 року), спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як встановлено в судовому засіданні, після смерті ОСОБА_2 позивачка організувала її поховання та поминальний обід, вступила в фактичне управління та володіння спадковим майном, утримує будинок та прибудинкову територію, використовує побутові речі спадкодавця. Забезпечила сина спадкодавиці ОСОБА_3 правом користування сервітутною кімнатою довічно, де він прожив до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7, 54). Позивачка по справі також організувала і його поховання. В травні 2018 року позивачка звернулась до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , але державний нотаріус Апальков Є.В. відмовив їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.8). Однак, в судовому засіданні також було встановлено, що забудовником спірного спадкового будинку була саме ОСОБА_2 (а.с.9, 10). Будинок було побудовано в 1968 році, що підтверджується Технічним паспортом на будинок, виготовленим станом на 22.06.2018 року (а.с.11-15). Але за життя спадкодавиця ОСОБА_2 не зареєструвала своє право власності на новозбудований будинок (а.с.6, 57).

У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року, і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449, - до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У зв`язку з чим загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року.

Наказом Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95 затверджено новий порядок спрощеної процедури прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, де в п.3.1 вказано, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають і можуть бути зареєстровані як об`єкти права власності на підставі технічного паспорту. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно). За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Враховуючи той факт, що житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 був побудований спадкодавицею ОСОБА_2 в 1968 році, що підтверджується Технічним паспортом на будинок, виготовленим станом на 22.06.2018 року, та зважаючи на те, що забудовником будинку, згідно Звідного оціночного акту по домоволодінню та Викопіювання із будівельного кварталу, оформлених станом на 10.10.1973 року, значиться саме ОСОБА_2 , суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на вищезазначене нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом

Керуючись ст.ст.4, 13, 81, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Нікопольської міської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок (літ.А), загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., з надвірними будівлями - сарай (літ.Б), спорудження № 1,4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал