Справа № 163/2039/19 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/811/20 Категорія: 70 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 25 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час донька ОСОБА_4 досягла повноліття, однак, є студенткою першого курсу заочної форми навчання Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки.

Вартість навчання становить 16 000 грн на рік, які вона, як мати, оплачує.

Відповідач не надає матеріальної допомоги доньці, яка продовжує навчання, і такої допомоги потребує.

Просила суд стягувати з відповідача на її користь 1500 грн щомісяця на утримання повнолітньої дочки, на період навчання.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 25 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказує, що донька проживає з нею і перебуває на її повному утриманні. Заперечує про наявність у дочки самостійного доходу.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 не подавав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки, ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 12 серпня 2020 року, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - до скасування, з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем неможливості самостійно надавати дочці матеріальну допомогу та потреби повнолітньої дочки у матеріальній допомозі батька.

Такий висновок зроблено судом без повного з`ясування усіх обставин справи у зв`язку з таким.

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Отже, доньці сторін виповнилось 18 років, але вона є студенткою першого курсу медико-біологічного факультету заочної форми навчання Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки (а.с.11).

Позивачка вказувала, що за навчання доньки заплатила за рік 16000 грн, на підтвердження чого подала копії квитанцій № 152 від 20 серпня 2019 року та № 51 від 31 січня 2010 року (а.с.12, 42).

Зазначала також, що відповідач хоча і офіційно не працевлаштований, однак має доходи, є працездатним, здоровим, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, хоча такої допомоги не надає.

Належить звернути увагу, що відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи позов, не вказував на те, що він не має можливості сплачувати аліменти на повнолітню доньку. Аргументи поданого відповідачем відзиву на позовну заяву зводяться до того, що позивач не довела факту проживання доньки з нею, що, на думку відповідача, не надає права позивачу ОСОБА_5 звертатися з таким позовом до суду, а також не довела потреби доньки в матеріальній допомозі (а.с.22-23).

У запереченні на відповідь на відзив відповідач ОСОБА_2 вказує, що донька навчається на заочній формі навчання, тому самостійно може працювати і отримувати дохід, не перебуваючи на утриманні батьків. На його думку, остання не потребує матеріальної допомоги, оскільки надає платні послуги в індустрії краси - нарощення та/або ламінування вій.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст. 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Крім того, норми СК України ґрунтуються на принципі рівності прав та обов`язків батьків.

Тому посилання суду першої інстанції на недоведеність позивачем тієї обставини, що вона сама не може надавати матеріальну допомогу доньці, як на одну із підстав для відмови у позові, суперечить закону, оскільки при застосуванні положень ст. 199 СК України підлягають встановленню зовсім інші обставини.

Відповідно до приписів ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення.

Встановлюючи потребу в утриманні повнолітньої доньки сторін, апеляційний суд виходить з того, що докази про наявність та розмір доходів у повнолітньої ОСОБА_6 , відсутні.

Розміщене в мережі Інтернет оголошення про надання платних послуг не містить дати та інформації про те, що такі послуги були фактично надані та про розмір отриманого доходу, тому не може слугувати підставою для висновку як про отримання доходу повнолітньою дочкою сторін, так і про його достатність для оплати навчання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог цієї статті, суд першої інстанції побудував висновок про наявність самостійного доходу у доньки сторін ОСОБА_6 та її відмову від добровільної матеріальної підтримки батька на припущенні.

Та обставина, що повнолітня дочка сторін не з`явилася за викликом суду, не може слугувати підставою для висновку, що остання не потребує матеріальної допомоги.

У частинах 1 та 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі поданих позивачем доказів про продовження повнолітньою донькою ОСОБА_7 навчання, про оплату саме позивачем ОСОБА_1 річної вартості навчання доньки у розмірі 16 000 грн, про що зазначено у поданих квитанціях, враховуючи, що ОСОБА_8 до червня 2019 року навчалась на денній формі навчання у «Першому Київському медичному коледжі», чого не заперечував відповідач, стверджуючи, що донька має базову освіту, апеляційний суд дійшов висновку, що повнолітня ОСОБА_8 потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Оскільки, відповідач у своїх письмових зверненнях жодним чином не заперечував своєї можливості надавати матеріальну допомогу, а лише вказував на те, що повнолітня донька такої допомоги не потребує, беручи до уваги що ОСОБА_2 є працездатною особою, тому зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню доньку, апеляційний суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, не звернув уваги на те, що обов`язок утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків, не врахував можливості відповідача надавати матеріальну допомогу та фактично переклав обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітню дочку, яка навчається, винятково на матір - позивачку ОСОБА_1 , що є порушенням норм закону.

В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції вказав, що згідно із позовною заявою витрати у зв`язку із навчанням доньки здійснюються на одяг, харчування, підручники. Належить відмітити, що позивач вказували не тільки про зазначені витрати, але й про витрати на оплату вартості навчання у розмірі 16 000 грн на рік, про що суд у своїх висновках не згадує.

Апеляційний суд встановив, що доказів на підтвердження витрат позивачки на придбання підручників, витрат на харчування під час екзаменаційних сесій, на проїзд, не надано. Тому при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки апеляційний суд враховує надані позивачем докази про витрати на оплату вартості навчання, які становлять 16 000 грн на рік, та виходить із принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має постійне місце роботи, регулярний дохід, тому, як мати, також зобов`язана утримувати повнолітню дочку у зв`язку з навчанням.

Для забезпечення рівності кожного із батьків в утриманні повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, вартість якого становить 16 000 грн на рік, апеляційний суд дійшов висновку про визначення аліментів, які належить стягнути з відповідача, у розмірі 667 грн. Стягнення аліментів у такому розмірі забезпечить оплату відповідачем половини вартості навчання повнолітньої дочки (16000 грн : на 2 = 8000 грн, 8000 грн : 12 міс. = 666,666 грн).

Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позов до суду подано 16 жовтня 2019 року, отже, з цієї дати належить стягнути аліменти з відповідача на повнолітню дочку.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного, з урахуванням положень зазначеної норми процесуального права, рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 667 грн щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову - з 16 жовтня 2019 року, на період навчання, але не довше, як до досягнення ОСОБА_7 віку 23 років.

При поданні апеляційної скарги позивач судового збору не сплачувала, суд відмовив їй у позові.

Відсоток задоволених позовних вимог судом апеляційної інстанції становить 44,47.

У зв`язку з частковим задоволенням позову судом апеляційної інстанції з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір за розгляд справи апеляційним судом пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 512,56 грн (за подання апеляційної скарги належав до сплати судовий збір в розмірі 1 152,60 грн, 1 152,60 грн х 44,47 % = 512,56 грн).

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської областівід 25 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 667 (шістсот шістдесят сім) грн щомісяця, починаючи з 16 жовтня 2019 року, на період навчання, але не довше, як до досягнення ОСОБА_7 віку 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 512 (п`ятсот дванадцять) грн 56 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: