Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1191/20 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В.В.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №283/1191/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Малинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Головного Управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про стягнення надмірно сплаченої суми виконавчого збору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 12 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Ярмоленка В.В. в м. Малині,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою у якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Малинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо нарахування завищеної суми виконавчого збору у розмірі 138473,34 грн замість 42953,44 грн. Стягнути з відповідача за рахунок державного бюджету на її користь 87094,48 грн на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 5000,00 моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 12 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що спір між сторонами виник щодо відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи, тому даний спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що спори між сторонами щодо оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом. За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Малинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Головного Управління Державної казначейської служби України в Житомирській області у якому просила визнати неправомірними дії державного виконавця Малинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо нарахування завищеної суми виконавчого збору у розмірі 138473,34 грн замість 42953,44 грн. Стягнути з відповідача за рахунок державного бюджету на її користь 87094,48 грн на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 5000 моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі Закон № 1404-VІІІ )виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18). Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача за рахунок державного бюджету на її користь 87094,48 грн на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 5000 моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Оскільки позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заявлені позивачем в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, а тому ці вимоги також слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 ( провадження № 14-39 цс 20).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому обґрунтовано відмовив у відкритті провадження, посилаючись на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З огляду на вказане, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 12 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді