Дата документу 12.08.2020 Справа № 334/5490/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/5490/18 Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
№ 22-ц/807/1452/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Кухаря С.В.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Сімонець Євгенії Олександрівни на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 28.11.2016 між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримала у позику грошові кошти у сумі 148000,00 грн., які відповідач зобов`язалася повернути в строк до 28.05.2017.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором позики його сторони уклали договір іпотеки №1005 від 28.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О.

Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2.2 договору іпотеки, вартість предмета іпотеки за згодою сторін сторони визначили у розмірі 148000,00 грн.

Відповідач зобов`язання за договором позики не виконала, вимоги позивача про повернення суми боргу залишила без задоволення, у зв`язку з чим він відповідно до уточненої позовної заяви (про збільшення позовних вимог) просить для задоволення його вимог щодо сплати заборгованості за договором позики у сумі 148000,00 грн., інфляційних у сумі 30021,41 грн., 3% річних у сумі 8442,08 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Сімонець Є.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає таким вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.11.2016 між похзивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримала у позику грошові кошти у сумі 148000,00 грн., які відповідач зобов`язалася повернути в строк до 28.05.2017.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором позики його сторони уклали договір іпотеки №1005 від 28.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О.

Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2.2 договору іпотеки, вартість предмета іпотеки за згодою сторін сторони визначили у розмірі 148000,00 грн.

Зазначений договір не оспорений відповідачем, не визнаний недійсним.

Ані у суді першої інстанції, ані при апеляційному розгляді відповідач не заперечувала ані існування боргу, ані спосіб його забезпечення.

При цьому до апеляційного суду відповідач неодноразово не з`явилася, хоча була повідомлена завчасно про час та місце розгляду справи, про що є відповідне поштове повідомлення.

З матеріалів справи вбачається , що відповідач зобов`язання за договором позики не виконала, вимоги позивача про повернення суми боргу залишила без задоволення, у зв`язку з чим позивач відповідно до уточненої позовної заяви (про збільшення позовних вимог) просить для задоволення його вимог щодо сплати заборгованості за договором позики у сумі 148000,00 грн., інфляційних у сумі 30021,41 грн., 3% річних у сумі 8442,08 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Належність ОСОБА_2 на праві власності квартири АДРЕСА_1 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Умовами пункту 6.3 Договору іпотеки встановлено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Сторони, з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку», свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки є безумовним і підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання.

Згідно п. 6.4 Договору іпотеки сторони визначили звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили».

Відмовляючи у задовоелнн позову, суд першої інстанції послався на те, що звертаючись до суду з позовом, позивач не надав доказів того, що він звертався до боржника з вимогою про усунення порушень умов договору позики та повернення суми боргу, як це передбачено п.6.2 договору іпотеки.

Такий висновок суду суперечить положенням договору та Закону «Про іпотеку», за якими іпотекодавцеві належить право обирати спосіб задоволення вимог,.

Також, як правильно зазначив суд першої інстанції, визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Натомість всупереч власному висновку, суд відмовив у задоволенні позову, посилаючись на невикористання позивачем добровільного порядку щодо звернення стягнення.

Враховуючи, що справа тривалий час перебуває в провадження суду і за цей період відповідачем не вживалися заходи добровільного погашення боргу або реалізації предмета іпотеки, позивачем надавалися докази сповіщення позичальника про необхідність виконання зобов`язань, судова колегія вважає, що посилання суду на можливість позасудового врегулювання не є переконливою.

Також суд послався на те, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що заборгованість за договором позики наразі існує, оскільки оригінал боргової розписки ОСОБА_2 суду надано не було.

Разом з тим, за положеннями ст.12 ЦПК суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції жодного разу не повідомив позивача про необхідність надання суду оригіналу боргового документа. при апеляційному розгляді позивач надав боргову розпису в оригіналі, яка долучена до справи та свідчить про існування боргу.

Наданий позивачем розмір процентів за користування позикою та інфляційних втрат підтверджений не оспореним відповідачем розрахунком, який є переконливим та не суперечить закону та умовам договору.

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Сімонець Євгенії Олександрівни задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2019 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором №1005 від 28 листопада 2016 року, а саме нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 червня 2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Куропятниковою Т.М., реєстровий № 1683 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.06.2015 року № 39365425 для задоволення вимог ОСОБА_1 , які виникли на підставі Договору позики від 28 листопада 2016 року по сплаті суми боргу за договором позики у розмірі 148 000 гр., інфляційних втрат у розмірі 17253,53 гр. та 3% річних у розмірі 5218,52.

Встановити спосіб реалізації нерухомого майна предмету іпотеки за зазначеним договором шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

С.В. Кухар