Провадження №2/447/28/20
Справа №447/751/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

05.08.2020 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Бачуна О.І.

з участю секретаря судових засідань Мазуркевич І.Є.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4 , представника третьої особи Іванців Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації про відібрання малолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

Процесуальні дії.

04.04.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в позовом до ОСОБА_3 , третьої особи органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації про відібрання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, вона є матір`ю малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком дітей є відповідач - ОСОБА_3 , з яким вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішення суду шлюб розірвано. Діти зареєстровані разом із позивачкою в АДРЕСА_1 , однак фактично з матрію проживає ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 проживає з відповідачем в АДРЕСА_2 . Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.02.2018року визначено місце проживання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 . Вказане рішення суду відповідач не виконує, дитину ОСОБА_5 позивачці не передав, а утримує у себе. Оскільки відповідач добровільно не виконує рішення суду, на даний час дитина ОСОБА_5 проживає із відповідачем, який не бажає повернули дитину позивачці, вона змушена звернутися в суд.

02.05.2019 ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області прийнято справу до розгляду, відкрито провадження і призначено підготовче засідання на 05.06.2019року.

05.06.2019року відповідачем подано до відзив на позовну заяву.

14.06.2019року позивачем ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив.

08.08.2019 року ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Додатково пояснили, що відповідач не виконує рішення суду про визначення місце проживання дітей з позивачкою, чинить їй перешкоди в побаченні з сином ОСОБА_7 . Вказали, що діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровані в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, вважають що такі заявлені безпідставно, необґрунтовано, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Додатково пояснили, що син ОСОБА_9 з самого народження проживав в с.Рудники, Львівської області. Після винесення судом рішення про визначення місця проживання дітей, син ОСОБА_9 категорично відмовлявся їхати проживати до позивачки. Відповідач не заперечує, щоб позивачка бачилася з сином ОСОБА_7 , їй перешкоди не чиняться, однак після зустрічей з матір`ю сині ОСОБА_9 проявляє збудженість і важкість, вважають за необхідне залишити проживати сина ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_3 .

Представники третьої особи в судове засідання позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали. Пояснили, що позивачка неодноразово зверталася до органу опіки та піклування, щоб мати можливість бачитися з сином ОСОБА_7 . Було видано розпорядження від 02.10.2017року про надання ОСОБА_1 дозволу на побачення з сином, однак відповідач його не виконує. Додатково вказали, що вважають за необхідне щоб відібрати сина ОСОБА_7 від батька та повернути ОСОБА_1 , однак примусово цього робити не потрібно, якщо це суперечить інтересам дитини.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що малолітній ОСОБА_5 відмовляється іди до мами ОСОБА_11 , оскільки боїться її через те, що остання посадили його у підвал. Коли приїжджали представники органу опіки та піклування ОСОБА_5 від них ховався. ОСОБА_5 від народження проживає із ОСОБА_3 в с.Рудники, Львівської області. Наша сім`я не перешкоджає ОСОБА_1 бачитися із сином. Коли ОСОБА_12 на роботі, то вона перебуває із внуком, а дідусь возить ОСОБА_5 до школи. ОСОБА_5 навчається в 2-Б класі

Судом встановлено.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьками записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.11.2018року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.02.2018 справа №447/1514/16ц визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 .

Як вбачається із розпорядження Миколаївської РДА №439 від 02.10.2017року , ОСОБА_1 надано дозвіл брати участь у вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з батьком ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 , зустрічатися з сином кожного вівторка та п`ятниці з 12:00год. до 14:00год.

Як вбачається із акту від 21.08.2018року складеного комісією у складі начальника служби у справах дітей Миколаївської РДА Цибульської З.Я., головного спеціаліста служби ОСОБА_13 , фахівця із соціальної роботи ОСОБА_14 , інспектора ювенальної превенції ОСОБА_15 - ОСОБА_3 членів комісії та ОСОБА_1 на подвір`я в АДРЕСА_2 не впустив. Син ОСОБА_9 постійно перебував біля батька і категорично відмовлявся йти до матері.

Як вбачається із акту підтвердження факту проживання не за місцем реєстрації від 11.01.2019року, ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживає з батьком ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 з дня народження ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки №87 від 04.06.2019року виданої Рудниківським навчально-виховним комплексом, ОСОБА_5 навчається в другому класі Рудниківської НВК Миколаївського району Львівської області.

Як вбачається зі витягу з медичної карти стаціонарного хворого №3581, №4279, №4640, 4741 Львівської обласної дитячої клінічної лікарня « ОХМАТДИТ» ОСОБА_5 перебував на лікуванні з діагнозом аплазія правої нирки, лівобічна уретеростома, вторинний хронічний пієлонефрит.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За правилами частини першої статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.02.2018року по справі №447/1514/16ц про визначення місця проживання дітей, яке набрало законної сили встановлено факт, який сторонами в судовому засіданні не оспорювався, а саме, що на час винесення рішення ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_3 в АДРЕСА_2, а ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю в с.Пятничани, Стрийського району Львівської області.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Із урахуванням постанови від 23.12.2019року справа № 648/2062/18, провадження № 61-18574св19 Верховного Суду, у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки положення частини першої статті 162 СК України, якою передбачено відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, натомість малолітній ОСОБА_5 після ухвалення 26.02.2018 р. рішення про визначення його місця проживання з матір`ю не проживав, й відповідно ОСОБА_3 самочинно не змінював місце проживання дитини, у тому числі шляхом викрадення, а тому вказана норма права не може бути застосована до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевказана, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відібрання дитини слід відмовити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 з самого народження, без будь якого примусу проживав разом із батьком ОСОБА_3 в АДРЕСА_2, тобто відповідач не вчиняв неправомірних дій щодо зміни місця проживання ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації про відібрання малолітньої дитини - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.08.2020

Суддя Бачун О. І.