єдиний унікальний номер справи 531/1257/20
номер провадження 6/531/33/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:

судді Черняєвої Т.М.,

за участі секретаря Мельник О.В.

старшого державного виконавця Данілової О.О.,

розглянувши подання старшого державного виконавця Карлівського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Суми Данілової О.О., погоджене начальником Карлівського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Суми Рець М. про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника,

в с т а н о в и в :

10 серпня 2020 року до суду надійшло подання старшого державного виконавця Карлівського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Суми Данілової О.О., погоджене начальником Карлівського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Суми Рець М. про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявлене подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні в Карлівському районному ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Суми перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2/531/35/14 від 23.01.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 145357 грн..

Станом на 07.08.2020 року заборгованість становить 145247,92 грн.

Не дивлячись на вжиті державним виконавцем заходи заборгованість боржником ОСОБА_1 не погашена.

Виходами державного виконавця за місцем проживання боржника 09.10.2017 року, 13.11.2017 року, 23.11.2017 року, 14.11.2018 року, 08.01.2019 року, 17.10.2019 року, 07.02.2020 року двері будинку ніхто не відчинив.

Відповідно до письмових пояснень боржника, наданих начальнику Карлівського РВ ДВС Рець М.В., він не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , хоча йому належить ј частина квартири до якого в нього не має доступу.

У судовому засідання старший державний виконавець Данілова О.О. подання про примусове проникнення до житла боржника підтримала та просила задовольнити

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суддя приходить до висновку про його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суддею встановлено, що в Карлівському районному ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Суми перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2/531/35/14 від 23.01.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 145357 грн.

Матеріали виконавчого провадження в Карлівському районному ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Сумиперебувають за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді ПФ та ДФС боржник станом на 27.07.2020 офіційно не працює, пенсію не отримує.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржникові на

праві власності належить 1/4 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на яку держаним виконавцем накладено арешт 15.05.2014.

За місцем проживання боржника державним виконавцем здійснювались виходи 09.10.2017 року, 13.11.2017 року, 23.11.2017 року, 14.11.2018 року, 08.01.2019 року, 17.10.2019 року, 07.02.2020 року, двері будинку ніхто не відчинив, про що складено відповідні акти. Державним виконавцем залишені вимоги обов`язкової явки боржника до відділу ДВС у визначений час.

Відповідно до письмових пояснень боржника, наданих начальнику Карлівського РВ ДВС Рець М.В., він не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , хоча йому належить ј частина квартири до якого в нього не має доступу.

Заборгованість станом на 07.08.2020 року становить 145247,92 грн.

Для подальшого виконання рішення про стягнення заборгованості необхідно здійснити опис належного боржнику майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (ј частина квартири).

Відповідно до пунктів 4, 13, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Отже, Закон України "Про виконавче провадження" передбачає право державного виконавця на звернення до суду із поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Отже, як вбачається з аналізу ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

З подання державного виконавця вбачається, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та свого обов`язку виконати рішення суду, чинить перешкоди державному виконавцю, направлені на його виконання, не надавав доступу до житла, уникає викликів державного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Отже, виконати рішення суду в іншій спосіб неможливо.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

За змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Так, у пункті 40 рішення в справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) зазначається, що «…право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Крім того, 15 жовтня 2009 року ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine).

У цьому рішенні Суд зазначив, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України.

Справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що надані до суду матеріали містять достатньо доказів того, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та свого обов`язку виконати рішення суду, чинить перешкоди державному виконавцю, направлені на його виконання, не надавав доступу до житла, уникає викликів державного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Виходячи з викладеного вище, подання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Надати дозвіл державному виконавцю Карлівського районного Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_2 з метою здійснення опису та арешту майна боржника, а саме: ј частки 3-кімнатоної квартири, загальною площею 54 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Копію ухвали суду направити учасникам справи протягом 2 (двох) днів з дня її складання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд Полтавської області шляхом подання протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду виготовлена в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом ухвали суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Т.М.Черняєва