КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 939/2191/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/7540/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі Бородянський районний відділ державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції в

Київській області

ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Міланіч А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, стягнення грошових коштів, отриманих без правової підстави,

в с т а н о в и в :

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив звільнити його від заборгованості зі сплати аліментів та стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти, отримані як аліменти на сина ОСОБА_3 , посилаючись на те, що вони отримані без правової підстави.

В обґрунтування позову зазначав, що за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14.10.2014 шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1250 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 03 червня 2014 року.

Після розірвання шлюбу син ОСОБА_5 залишився проживати з ним, а на утримання дочок ОСОБА_4 і ОСОБА_6 він добровільно надавав матеріальну допомогу.

24.05.2019 головним державним виконавцем Бородянського РВДВС ГТУЮ у Київській області складено протокол про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.183-1 КУпАП, з якого він дізнався, що за постановою державного виконавця від 21.09.2018 відкрите виконавче провадження про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання їх трьох дітей. Згідно розрахунку Бородянського РВДВС ГТУЮ у Київській області заборгованість по аліментах за період з 03.06.2014 по 30.06.2019 складає 49 596,39 грн.

Оскільки відповідач пред`явила виконавчий лист до виконання лише через 3 роки шість місяців після ухвалення рішення суду та не повідомила виконавчу службу про те, що він добровільно надавав утримання на двох дочок, а син ОСОБА_5 проживав разом з ним та був на його утриманні заборгованість виникла з вини відповідачки. Крім того, дочці ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 виповнилося 18 років. Вважає, що він повинен сплачувати борг по аліментах на одну дитину ОСОБА_6 з моменту пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання, а тому просив звільнити від сплати заборгованості за аліментами на підставі ч. 3 ст. 197 СК України.

Посилаючись на ст. 1212 ЦК України просив стягнути з відповідачки грошові кошти, отримані як аліменти на утримання сина. Суму таких коштів позивач не зазначив.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що відповідач приховала ту обставину, що він добровільно виконував рішення суду та надавав матеріальну допомогу на дітей і з 2014 року відповідач будь - яких претензій не мала, виконавче провадження відкрито лише 21.09.2018. У суму заборгованості за аліментами включено і аліменти на сина, який проживає з ним та аліменти на доньку, яка з 22.02.2015 є повнолітньою. Він звернувся до виконавчої служби із заявою провести перерахунок заборгованості за аліментами, але на цю заяву виконавча служба не відреагувала. Суд не витребував матеріали виконавчого провадження та не заслуховував пояснень державного виконавця.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14.10.2014 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1250 грн, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 03 червня 2014 року.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Бородянського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 21.09.2018 відкрито виконавче провадження на виконання вищезазначеного рішення суду.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем позивач має заборгованість за аліментами за період з 03.06.2014 по 30.06.2019 у сумі 49 596,39 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Позивач як на підставу звільнення від сплати заборгованості по аліментах посилався на ч. 3 ст. 197 СК України, відповідно до якої суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Разом з тим частина 3 виключена із ст. 197 СК України на підставі Закону № 1404-VIIIвід 02.06.2016.

Щодо інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, як то включення у розрахунок аліментів на доньку, яка досягла повноліття, аліментів на сина, який знаходиться на утриманні позивача та не врахування сум, які сплачувалися боржником у добровільному порядку, то зазначені обставини не є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Обставин, які є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, які визначені ч. 2 ст. 197 СК України, судом не встановлено та на такі обставини позивач не посилався.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі виникнення спору судом.

Питання правильності визначення державним виконавцем розміру заборгованості за аліментами не було предметом данного спору та позивач, вважаючи, що державним виконавцем неправильно визначено розмір боргу, не позбавлений права вирішити дане питання у встановленому законом порядку, у тому числі і шляхом звернення до суду з позовом про оспорення розміру заборгованості. Проте спір щодо розміру заборгованості не може бути підставою для звільнення від сплати такої заборгованості.

Позивач вказує на те, що подавав державному виконавцю заяву про перерахунок заборгованоситі за аліментами, яка залишилася без розгляду. Проте, належним способом захисту прав та інтересів сторін виконавчого провадження є оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особа органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення (розділ VII ЦПК України), а не шляхом подачі позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Контроль же за цільовим витрачанням аліментів покладено на орган опіки та піклування (ст. 186 СК України).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. . Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1215 цього ж Кодексу не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Вимоги позивача про стягнення грошових коштів, як зайво сплачених аліментів не ґрунтуються на вимогах закону. До того ж сам позивач зазначає, що він не сплачував аліменти на утримання сина, оскільки син проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 н залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, за виключенням з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 13.08.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик