ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3730/19 Номер провадження 22-ц/814/1313/20Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

розглянула у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2020 року, ухвалене суддею Троцькою А.І., повний текст рішення складено 23.03.2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

25.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить припинити право власності ОСОБА_2 на частку в спільній частковій власності на домоволодіння, що складає 3/10 частин по АДРЕСА_1 , та визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на 3/10 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , сплативши з депозитного рахунку суду грошову компенсацію за 3/10 частин домоволодіння на користь відповідача в сумі 9708 грн.

В обґрунтування позову послався на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2015р. він є власником 7/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за вищевказаною адресою. Власником інших 3/10 частин є відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.02.2016 р. У фактичному користуванні позивача знаходиться ізольована частина будинку А-1. Технічний стан його частини будинку знаходиться у незадовільному стані (знос 53%).

Він звертався до виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради з приводу отримання паспорту забудовника для проведення реконструкції його частини будинку без згоди іншого співвласника, на що отримав відмову.

Також він звертався до відповідача із проханням вирішити у встановленому законом порядку питання щодо припинення права власності на його 3/10 частин будинку, оскільки вона фактично знищена, проте вказане звернення залишилося без відповіді.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 17 від 10.05.2017 року, фізичний знос частини будинку, що належить позивачу складає 51%, його експлуатація можлива лише при умові проведення ремонту.

Фізичний знос частини будинку, що належить відповідачу складає 69%, приміщення не придатне для проживання. Здійснити розподіл будинку неможливо в наслідок ветхого технічного стану частини будинку в користуванні відповідача.

Наявність зареєстрованого права власності на частину будинку відповідача, яка фактично знищена, унеможливлює вчинення будь-яких дій щодо розпорядження своїм майном.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності відмовлено.

З вказаним заочним рішенням суду не погодився позивач, оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, прохає скасувати рішення, ухвалити нове про задоволення його позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що частка відповідача у праві власності на спільне майно є незначною. Належна позивачу частка будинку потребує невідкладної реконструкції у зв`язку із значним зносом. Виконавчий комітет відмовив у виготовленні та видачі дозволу на реконструкцію спільного майна, оскільки інший співвласник - відповідач, не надав згоди на це.

Висновком експерта встановлено, що розподіл житлового будинку неможливо здійснити внаслідок ветхого технічного стану частини будинку, що знаходиться в користуванні ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку експерта.

Позбавлення відповідача права власності з виплатою компенсації вартості належної йому частки у розмірі 9708 грн. не завдасть йому значної шкоди.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до правовідносин правові позиції Верховного Суду України.

11.05.2017 р. він звертався до відповідача з заявою про вирішення у встановленому законом порядку питання щодо припинення права на його 3/10 частин будинку, оскільки вона фактично знищена. Відповідач тривалий час не проживає за цією адресою, встановити його місцезнаходження неможливо.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Розгляд справи проводиться апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки є малозначною.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2015 р. ОСОБА_3 є власником 7/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , ( а.с.8).

Власником інших 3/10 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами є відповідач ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.02.2016 р., що вбачається з інформаційної довідки № 164274295 від 19.04.2019 року ( а.с.10).

Як вказувалося вище, звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що належна йому частка житлового будинку потребує невідкладної реконструкції у зв`язку з значним фізичним зносом. Місце перебування відповідача, який є співвласником іншої частини будинку, невідоме. Виготовити та отримати будівельний паспорт на реконструкцію будинку він не має можливості, оскільки необхідна на це згода іншого співвласника. Частка відповідача у майні, яка складає 3/10 частин, є незначною. Річ (будинок) - неподільною та спільне користування цим майном є неможливим, а припинення права власності відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що частка відповідача у справі спільної часткової власності на спірний будинок є дійсно незначною.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №4, що знаходиться в матеріалах цивільної справи №554/7750/16-ц на а.с.69-88, розподілити житловий будинок літ.А-1 за вищевказаною адресою не представляється можливим внаслідок ветхого технічного стану частини указаного будинку, що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 .

Розподіл спірного будинку можливий за умови приведення частини будинку у відповідність технічним нормам.

Неможливість спільного володіння і користування будинком під час розгляду справи встановлено не було. Як і наявність у співвласника іншого майна.

У зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що припинення права власності на 3/10 частин у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки позбавлення особи частки у спільному майні не може не завдати істотної шкоди. Тоді як отримання коштів за позбавлення права власності на частину житла особи не є співмірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Згідно з ч.1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

За змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції колегія суддів не знаходить, така судова практика є незмінною.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Крім того, за змістом статті 365 ЦК України неможливість спільного володіння і користування майном може мати місце лише у тому випадку, якщо річ є неподільною.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що в справі відсутні докази на підтвердження того, що припинення права власності на належну відповідачу частину спірного нерухомого майна не завдасть йому істотної шкоди, а також щодо наявності у нього іншого майна у власності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгодою з ухваленим рішенням.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам.

Підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун