Справа № 465/776/20 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/811/1165/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Мельничук О.Я., Цяцяка Р.П.,

при секретарі: Фейір К.О.,

з участю адвоката Кирик Наталії Іванівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кухти Владислава Зеноновича на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, яке сталось в результаті пожежі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, яке сталось в результаті пожежі у розмірі 52 221, 60 грн. відшкодування майнової шкоди, та 10000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Крім того, представник позивачів звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_4 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Свою заяву мотивував тим, що 4 серпня 2019 року близько 22 год. 20 хв. у квартирі АДРЕСА_1 сталась пожежа, у зв`язку з чим було викликано пожежників та складено Акт про пожежу від 04.08.2019 року, згідно якого імовірною причиною пожежі зазначено необережне поводження з вогнем мешканцями квартири. Разом з тим, 06.08.2019 року комісією ЛКП «Затишне» складено Акт № 442 на предмет залиття квартири АДРЕСА_2 внаслідок пожежі, яка виникла 04.08.2019 року у квартирі АДРЕСА_1 . При обстеженні виявлено, що під час гасіння пожежі в квартирі АДРЕСА_3 залито стелю та стіни на кухні, а разом з тим залито стелю коридору квартири АДРЕСА_4 . В подальшому, позивачі звернулись до ТОВ «Орбудсервіс», які згідно проведенного поверхневого огляду стану квартири після її залиття склали кошторис, відповідно до якого вартість ремонту квартири становила 52221, 60 грн. Позивачі звертались до відповідачів з приводу можливості врегулювання спору в досудовому порядку, однак вирішити спір не виявилось можливим. Станом на момент подання позову позивачам стало відомо, що відповідачі мають намір відчужити вказану вище квартиру, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. У зв`язку з чим виникла необхідність у забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , оскільки невжиття заходів забезпечення в майбутньому унеможливить виконання рішення суду.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви представника заявників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 адвоката Кухти В.З. про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, яке сталось в результаті пожежі - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Кухта Владислав Зенонович.

В апеляційній скарзі зазначає, що постановляючи оскаржену ухвалу судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Стверджує, що позивачам відомо про намір відповідачів відчужити нерухоме майно, шляхом продажу, у зв`язку з чим виникла необхідність забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно. Посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги доказів, наданих на підтвердження наявності реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Вважає, що про реальну можливість відчужити нерухоме майно свідчить розміщення відповідачами на сайті продажу майна оголошення про продаж такого. Звертає увагу на те, що про наявність іншого майна у відповідачів, станом на день звернення до суду позивачам не відомо, а також іншого спів мірного із заявленими позовними вимогами майна за відповідачами не зареєстровано.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Кирик Наталії Іванівни , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції констатував неспівмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та відсутність достатніх підстав на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що у випадку невжиття вказаних заходів забезпечення позову відповідач може здійснити будь-які дії, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Згідно з поданою до заяви про забезпечення позову Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_4 , за останньою 29.09.2009 р. зареєстровано право вланості на квартиру, загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 40,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (арк.спр.38-39 виділених матеріалів).

До заяви про забезпечення позову також додано скріншот сторінки сайту ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якій розміщене оголошення про продаж квартири, яка належить ОСОБА_4 . (арк.спр.40 виділених матеріалів).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Оскільки, позивачем пред`явлено позовні вимоги про відшкодування шкоди відповідачами, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки існує обґрунтоване припущення, що майно одного з відповідачів може зменшитися внаслідок його відчуження. Крім цього на момент вирішення питання про забезпечення позову відповідачі не вживали жодних дій по здійсненню відшкодування заподіяної шкоди у будь-якому розмірі, що може свідчити про ускладнене забезпечення ефективного та реального відновлення порушеного права.

А відтак, вжиття заходів забезпечення позову є практичним застосуванням ефективного механізму захисту порушеного права.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Накладення арешту на майно за загальним правилом полягає у забороні розпоряджатись цим майном, що слід вважати у даному випадку співмірним заходом забезпечення із заявленою вимогою позову, що забезпечується.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що такий захід забезпечення, як накладення арешту на нерухоме майно є необхідним заходом для забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та є співмірним із заявленими на даний час позовними вимогами.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кухти Владислава Зеноновича задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року скасувати.

Постановити нову постанову, якою заяву представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 адвоката Кухти Владислава Зеноновича про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_5 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Цяцяк Р.П.