Номер провадження: 22-ц/813/2726/20
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року,постановлену під головуваннямсудді Поліщук І.О., -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу з примусового виконання рішень управління державноївиконавчої служби ГТУЮ в Одеській області за участю зацікавлених осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю боржника ОСОБА_5 .

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області, перебуває зведене виконавче провадження №58561500 до складу якого входять виконавчі провадження:

- виконавче провадження ВП №50692731 з примусового виконання виконавчого листа №2/1519/70932/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , грошових коштів у розмірі 3197665,80грн., та судових витрат у розмірі 1914,10грн.;

- виконавче провадження ВП №58514428 з примусового виконання виконавчого листа №520/15284/17, виданого 13.07.2018 Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 207221464,41грн.;

-виконавче провадження ВП №58839692 з примусового виконання виконавчого листа №520/13305/17, виданого 22.03.2018 Київським районним судом м. Одеси про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів з ОСОБА_7 у розмірі388 250грн. на користь ОСОБА_1 ;

-виконавче провадження №57492858 з примусового виконання виконавчого листа №495/8685/14-ц, виданого 18.02.2105 Б-Дністровським міськрайонним судомОдеськоїобласті про стягнення коштів з ОСОБА_7 у розмірі 757 303,35грн.;

-виконавче провадження ВП №57492816 з примусового виконання виконавчого листа №495/8685/14-ц, виданого 18.02.2015, про стягнення судового збору з ОСОБА_6 у розмірі3654грн.

В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем Мельниченко А.В. на вимогу стягувача ОСОБА_2 з метою примусового виконання вказаних виконавчихдокументів було звернуто стягнення на майно боржника, а саме на: 1/2 частинудомоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .

Вказане майно було передане на примусову реалізацію на електронних торгах СЕТАМ, а саме: за стартовою ціною 3722325 грн., однак торги не відбулися, що підтверджується протоколом №406414 від 17.05.2019; за стартовою ціною 3163976,25 грн. торги також не відбулися, що підтверджується протоколом №412564 від 18.06.2019; за стартовою ціною 2605627,50 грн., які також не відбулися, що підтверджується протоколом №419742 від 18.07.2019, тобто майно реалізоване не було, у зв`язку з відсутністю учасників торгів.

Оскільки, майно не було продане, ОСОБА_2 за пропозицією державного виконавця надала згоду залишити за собою нереалізоване на електронних торгах майно, яке належить боржнику.

29 липня 2019 року при ознайомленні з матеріалами зведеного виконавчого провадження було встановлено, що державний виконавець Мельниченко А.В. 22.07.2019 року направила ОСОБА_1 лист № 09.1-5469/В-8, в якому виклала їй як стягувачу другої черги (аліменти) у виконавчому провадженні ВП № 45128864 вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, а саме 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ціною третіх електронних торгів 2605 627,50 грн.

ОСОБА_2 вважає, що дії державного виконавця Мельниченко А.В., щодо направлення ОСОБА_1 пропозиції від 22.07.2019 року № 09.1-5469/В-8 є незаконними, так як ОСОБА_1 є стягувачем в іншому виконавчому провадженні, яке не тільки не перебуває на примусовому виконані у ОСОБА_8 , а й перебуває на виконанні іншого виконавчого органу, також дії державного виконавця порушують права стягувачів у зведеному виконавчому провадженні № 58516500, в рамках якого здійснювалося примусове відчуження майна боржника ОСОБА_9 на електронних торгах, так порушують черговість задоволення вимог стягувачів у разі не продажу майна боржника на третіх торгах.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року скарга ОСОБА_2 задоволена.

Визнано дії старшого державного виконавця Мельниченко А.В. щодо складення на ім`я Траутвах Е.С., як стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 45128864, листа № 09.01-5469/В-8 від 22.07.2019 року, який містить в собі пропозицію про залишення за ОСОБА_1 нереалізованого майна, а саме 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною третіх електронних торгів 2605627,50 грн. неправомірними.

Зобов`язано старшого державного виконавця Мельниченко А.В. скасувати лист № 09.01-5469/В-8 від 22.07.2019 року, направлений ОСОБА_1 , як стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 45128864, який містить в собі пропозицію про залишення за ОСОБА_1 нереалізованого майна, а саме 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною третіх електронних торгів 2605 627,50 грн.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та не перевірені доводи скаржника.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції в резолютивній частині ухвали вийшов за межі прохальної частини скарги та змінив вимоги, які в скарзі зазначає скаржник. Висновки суду зроблено виключно шляхом ознайомлення з текстом скарги, матеріали виконавчого провадження не були досліджені в судовому засіданні.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_10 , представник ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, суд першої інстанції дослідив усі обставини справи та надані сторонами документи, а ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання призначене на 12 серпня 2020 року ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилися про розгляд справи були сповіщені належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 145-153, 165-167, 169- 172).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 , адвоката Оксюту В.В., дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права за таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, щодержавний виконавець Мельниченко А.В. всупереч вимог закону вчинила дії щодо направлення ОСОБА_1 як стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 45128864 з примусового виконання виконавчого листа № 520/7855/14-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси 25.09.2014, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліментів, листа № 09.01-5469/В-8 від 22.07.2019 року, який містить в собі пропозицію про залишення за собою нереалізованого майна, а саме 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ціною третіх електронних торгів 2 605627, 50 грн., які були проведені в рамках зведеного виконавчого провадження № 58561500.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, щона виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває зведене виконавче провадження №58561500 до складу якого входять п`ять виконавчих проваджень:

- виконавче провадження ВП №50692731 з примусового виконання виконавчого листа №2/1519/70932/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_6 , 1972 року народження, ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 3 197 665,80 грн. та судових витрат у розмірі 1914,10 грн.;

- виконавче провадження ВП №58514428 з примусового виконання виконавчого листа №520/15284/17, виданого 13.07.2018 Київським районним судом м. Одеси, про стягнення ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 207221464,41 грн.;

- виконавче провадження ВП №58839692 з примусового виконання виконавчого листа №520/13305/17, виданого 22.03.2018 Київським районним судом м.Одеси про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 у розмірі - 388 250,00грн.;

- виконавче провадження №57492858 з примусового виконання виконавчого листа №495/8685/14-ц, виданого 18.02.2105 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення коштів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у розмірі 757303,35грн.;

- виконавче проваджені ВП №57492816 з примусового виконання виконавчого листа №495/8685/14-ц, виданого 18.02.2015, про стягнення судового збору з ОСОБА_6 у розмірі 3654,00 грн.

В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем Мельниченко А.В. на вимогу стягувача ОСОБА_2 , з метою примусового виконання вказаних виконавчих документів було звернуто стягнення на майно боржника, а саме на: 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 . Вказане майно було передане на примусову реалізацію на електронних торгах СЕТАМ, саме: за стартовою ціною 3722325,00 грн. торги не відбулися, що підтверджується протоколом №406414 від 17.05.2019 року. За стартовою ціною 3163976,25грн. торги не відбулися, що підтверджується протоколом №412564 від 18.06.2019. За стартовою ціною 2605627,50 грн. торги не відбулися, що підтверджується протоколом №419742 від 18.07.2019.

Таким чином, за результатами електронних торгів від 18.07.2019 майно боржника не було реалізоване на третіх торгах у зв`язку з відсутністю учасників торгів.

Відповідно ч.6 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізацїї майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Положеннями ч.8 та ч.9 ст.61 Закону передбачено, що у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Постанова виконавця про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу виноситься після прийняття стягувачем пропозиції про залишення за собою нереалізованого майна та внесення на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби протягом 10 робочих днів різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Оскільки майно не було продане на третіх торгах, державний виконавець Мельниченко А.В. надала представнику стягувача Ільїнич В.Г. лист №09.1-5470/В-8, в якому запропонувала стягувачу вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, а саме: 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_5 , за ціною третіх електронних торгів - 2605627,50 грн.

Вказані дії державного виконавця представник ОСОБА_2 вважає законними, так як ОСОБА_2 є стягувачем у ВП №50692731 (зведене ВП 58561500) за виконавчим листом №2/1519/7032/11, виданим 29.08.2013 року Малиновським районним судом м.Одеси, щодо стягнення з боржника ОСОБА_5 3197665,80 грн. та судових витрат у розмірі 1914,10 грн.

26.07.2019 року представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Оксюта В.В. повідомив державного виконавця, що стягувач ОСОБА_2 згодна (має бажання) залишити за собою нереалізоване на електронних торгах №419742 майно, яке належить боржнику, а саме: 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною третіх електронних торгів - 2605627,50 грн.

22.07.2019 року державним виконавцем було направленоТратувах Е.С. лист №09.1-5469/В-8, в якому викладена пропозиція, їй як стягувачу другої черги (аліменти) у виконавчому провадженні ВП №45128864 вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, а саме: 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною третіх електронних торгів - 2605627,50 грн.

Однак, зі змісту листа від 22.07.2019 №09.1-5469/В-8, направленого ОСОБА_1 , вбачається,що остання є стягувачем у виконавчому провадженні ВП №45128864 з примусового виконання виконавчого листа №520/7855/14-ц, виданого Київським районним судом м.Одеси 25.09.2014, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00грн., щомісячно, починаючи з липня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказане виконавче провадження знаходиться на виконанні в другому Київському відділі державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області. Зазначені обставини ОСОБА_1 не оспорює. Тобто, ОСОБА_1 є стягувачем другої черги (аліменти) у виконавчому провадженні, яке не знаходиться на примусовому виконані в рамках зведеного виконавчого провадження №58561500, яке перебуває у провадженні державного виконавця Мельниченко А.В.

Відповідно до матеріалів зведеного виконавчого провадження ВП №58561500 та №09.1-5470/В-8 від 22.07.2019, ОСОБА_1 є стягувачем п`ятої черги в рамках виконавчого провадження ВП №58839692 з примусового виконання виконавчого листа №520/133(виданого 22.03.2018 Київським районним судом м.Одеси про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів з ОСОБА_7 в розмірі 388250,00 грн., тобто є стягувачем однієї з ОСОБА_2 черги. Здійснюючи виконавчі дії в рамках зведеного виконавчого провадження ВП№5856 державний виконавець Мельниченко А.В. не мала повноважень здійснювати виконавчі дії стягувачів боржника ОСОБА_5 в інших виконавчих провадженнях, які не входять до складу зведеного виконавчого провадження №58561500, та перебувають на примусовому виконанні інших виконавчих органів, навіть з врахуванням того, що стягувачем в таких різних виконавчих провадженнях є одна й та ж сама фізична особа.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважені спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу ст.2 Закону виконавче провадження здійснюється на засадах законності.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 15 Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Таким чином, ОСОБА_1 не є стороною (стягувачем другої черги) у зведеному виконавчому провадженні №58561500 щодо примусового виконання виконавчого листа №520/7855/14-ц, виданого Київським районним судом м.Одеси 25.09.2014, про стягнення ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. на місяць.

Повноваження (права) державного виконавця розповсюджуються на сторін виконавчого провадження, яке перебуває в його провадженні, що також слідує зі змісту ст.25 Закону, а саме: за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, зокрема, у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органі державної виконавчої служби, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку визначеному Міністерством юстиції України. У разі утворення виконавчої групи якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органа державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного орган державної виконавчої служби до іншого. Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Однак, як вбачається з матеріалів зведеного виконавчого провадження №58561500, яке перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області, а також документів, доданих до даної скарги виконавче провадження ВП №45128864 з примусового виконання виконавчого лист №520/7855/14-ц, виданого Київським районним судом м.Одеси 25.09.2014, перебуває на виконанні в другому Київському відділі державної виконавчої служби м.Одеси ГТУЮ Одеській області.

При цьому виконавча група не утворювалася, виконавче провадження не передавалося до Відділу, а також не входить до зведеного виконавчого провадження ВП №58561500, а тому повноваження державного виконавця Мельниченко А.В. не розповсюджуються на виконавче провадження ВП №45128864 і вона не вправі вчиняти дії направлені на примусове виконання виконавчого листа в такому виконавчому провадженні.

Частиною 1 ст.26 Закону чітко передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Тобто, виконавець здійснює примусове виконання тільки того виконавчого документа, за яким відкрито виконавче провадження, і виключно в межах цього виконавчого провадження (зведеного виконавчого провадження).

При цьому, ст.28 Закону передбачає направлення документів виконавчого провадження саме сторонам виконавчого провадження, а не особам, які є стягувачами в інших виконавчих провадженнях, які перебувають на виконанні інших виконавчих органів.

Також, ст.45 Закону передбачено розподіл стягнутих з боржника сум за одним виконавчим провадженням (зведеним).

Положення ст.46 Закону встановлюють черговість задоволення вимог стягувачів в одному виконавчому провадженні (зведеному виконавчому провадженні), що, зокрема, слідує з того, що вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. В даному випадку в розумінні Закону стягувачем є саме сторона відповідного виконавчого провадження, в рамках якого здійснюється розподіл коштів.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність не правомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення ( поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про зобов`язання старшого державного виконавця відділу з примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В. скасувати № 09.01-5469/В-8 від 22.07.2019 року, складений старшим державним виконавцем відділу з примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В., направлений ОСОБА_1 як стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 45128864 з примусового виконання виконавчого листа № 520/7855/14-ц, виданого Київським районним судом міста Одеси 25.09.2014, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліментів, листа № 09.01-5469/В-8 від 22.07.2019 року, який містить в собі пропозицію про залишення за ОСОБА_1 нереалізованого майна, а саме 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною третіх електронних торгів 2605627,50 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, щосуд першої інстанції в резолютивній частині ухвали вийшов за межі прохальної частини скарги та змінив вимоги, колегія суддів вважає необґрунтованими з тих підстав, що скарга на дії державного виконавця розглядається за правилами розділу VІІ ЦПК України, яка передбачає розгляд скарг на дії державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було подано скаргу саме на дії державного виконавця Мельниченко А.В., щодо направлення ОСОБА_1 пропозиції від 22.07.2019 року № 09.1-5469/В-8 є незаконними, так як ОСОБА_1 є стягувачем в іншому виконавчому провадженні, яке не тільки не перебуває на примусовому виконані у ОСОБА_8 , а й перебуває на виконанні іншого виконавчого органу, також дії державного виконавця порушують права стягувачів у зведеному виконавчому провадженні № 58516500, в рамках якого здійснювалося примусове відчуження майна боржника ОСОБА_9 на електронних торгах, так порушують черговість задоволення вимог стягувачів у разі не продажу майна боржника на третіх торгах.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду зроблено виключно шляхом ознайомлення з текстом скарги, матеріали виконавчого провадження не були досліджені в судовому засіданні, колегія суддів вважає безпідставними,оскільки апелянтом у відповідності до ст. 81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження доводів апеляційної скаргищодо правомірності дій державного виконавця.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, про що зазначає апелянт.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13 серпня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра