Справа № 576/2748/19
Провадження № 2/576/126/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Глухів

Глухівський міськрайонним суд Сумської області у складі судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області Мазур С.А., розглянувши в порядку письмового спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Глухівської міської нотаріальної контори Сіманенко Тетяна Петрівна про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Глухівської міської нотаріальної контори Сіманенко Тетяна Петрівна про визнання договору дарування недійсним, в якому зазначила, що свого часу їй належала квартира АДРЕСА_1 . 10 липня 2003 року вона, як дізналася пізніше, нібито уклала договір дарування на її квартиру АДРЕСА_1 . Насправді вона не укладала цей договір дарування 10.07.2003. Крім того, в ці дні вона була відсутня не тільки в Сумській області, а взагалі в Україні. Вона перебувала в м. Москва РФ. Вона укладала договір дарування на свого сина, але цей договір посвідчував не нотаріус Сіманенко Т.П., а ОСОБА_3 .. Наявний договір дарування не відповідає її внутрішній волі та тим життєвим обставинам, що складалися на той час. Договір дарування був укладений з метою забезпечення квартирою сина, а не невістки. Вона є пенсіонером за віком, постійно потребує сторонньої допомоги та додаткових матеріальних коштів на ліки та її утримання. Боротьба щодо анулювання договору дарування виснажила її не тільки матеріально, а й морально. За вказаних обставин просить визнати недійсним вказаний договір дарування квартири та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, а також витрати, понесені нею при розгляді справи.

22 січня 2020 року відповідачем подано заяву про те, що з позовом не згодна, оскільки договір дарування було нотаріально завірено правильно, також не згодна із сумою моральної шкоди. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, просить відмовити у їх задоволенні.

Третьою особою 28 січня 2020 року подано заперечення щодо позовної заяви позивача, згідно якого, третя особа зазначила, що договір дарування від 10.07.2003 був посвідчений відповідно до діючого законодавства. До договору дарування були долучені всі необхідні документи. За життя свого сина ОСОБА_1 ніколи не порушувала питання щодо розірвання договору дарування або визнання його недійсним. Вважає, що позовна заява ОСОБА_1 безпідставна та задоволенню не підлягає.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області (суддя Колодяжний А.О.) від 28 лютого 2020 року призначено проведення врегулювання спору за участю судді та зупинено провадження у справі до припинення врегулювання спору за участю судді.

05 березня 2020 року ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області (суддя Колодяжний А.О.) провадження у справі поновлено та припинено врегулювання спору за участю судді, а також хвалено справу передати на розгляд іншому судді, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без участі сторін.

Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, тощо) не застосовувалися, оскільки сторони про це не заявляли.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 10 липня 2003 року державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори Сумської області Сіманенко Т.П. було посвідчено договір дарування, згідно якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Ці обставини підтверджуються договором дарування вказаної квартири від 10 липня 2003 року.

Визначаючи зміст правовідносин, що склалися між сторонами, слід зазначити, що у позовній заяві позивач послався на наступні норми Закону, як правову підставу для задоволення позову.

Так, відповідно до частини третьої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд виходить з того, що частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач не довів суду тієї обставини, що спірний договір дарування квартири є недійсним.

Так, як докази недійсності договору дарування позивач надала суду: копії паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копію договору міни, копію медичного висновку науково-практичного центру променевої діагностики ОСОБА_4 від 08.07.2009, копію паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера відповідача, копії довідок Глухівської ЦРЛ від 04.06.2014, 22.02.2016, копію виписки з амбулаторної картки, копію виписки з історії хвороби ОСОБА_4 за 2009 рік, копію протоколу обстеження головного мозку ОСОБА_4 від 11.02.2009, копію довідки голови квартального комітету від 29.10.2013, копію листа Глухівської міжрайонної прокуратури від 30.03.2015, копію повідомлення прокуратури Сумської області від 26.07.2018, копії характеристик, копії довідок про місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 07.12.2014 та 10.07.2017, копію довідки про місце проживання ОСОБА_1 від 10.04.2014 та 17.11.2014, копію довідки щодо обміну житлового будинку на квартиру від 16.08.2019, копію заповіту від 30.05.1992, копію пояснювальної записки від 15.10.2013, копію заяви нотаріусу від 29.01.2015, копії товарних чеків, копію позовної заяви ОСОБА_1 до Глухівської міської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування квартири недійсним від 14.12.2017, копію ухвали Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.12.2017.

Разом з тим, ці докази не містять в собі інформації про те, що спірний договір дарування квартири є недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Разом з тим, доказів недійсності договору дарування, в тому числі вчинення його під впливом помилки або у випадку відсутності вільного волевиявлення позивача, остання суду не надала.

Судом встановлено, що на момент укладення оспорюваного правочину, тяжких захворювань, які б свідчили про не усвідомлення дарувальником своїх дій, позивач не мала. Позивач мала намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину. При посвідченні договору дарування нотаріусом було роз`яснено характер правочину, який укладався, що засвідчено підписом ОСОБА_1 . Позивач діяла без примусу, вільно, розуміючи, що укладає саме договір дарування безоплатно передає квартиру ОСОБА_4 , а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання договору дарування недійсним. Оскільки за вказаними вище обставинами суд відмовляє у визнанні договору дарування недійсним, слід відмовити і в задоволенні похідної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з того, що відповідно частини першої статті 141, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 717 ЦК України, керуючись ст.ст. 76-82,258,259,263-265,268,352,354,355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 )- відмовити повністю.

Судові витрати, понесені позивачем, покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Глухівський міськрайонний суд Сумської області до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя С.А. Мазур