ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2001/20 Справа № 202/7396/19 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року про відмову у видачі судового наказу

по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати за квітень 2002 року з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати за квітень 2002 року з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правові підстави для відмови у видачі судового наказу відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу, Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу заявника - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником порушені вимоги ст. 163 ЦПК України щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, а саме до заяви не додано документів або їх копій, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Зокрема, суд вказав, що заявником не надано документів, що підтверджують наявність заборгованості по заробітній платі станом на день звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, зокрема, про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати (п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України).

Стаття 163 ЦПК України містить вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, недодержання яких, як передбачено ч.1 ст. 165 ЦПК України, є безумовною підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються також інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" роз`яснено, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Проте, надані заявником копії розрахункового листа від 05 травня 2010 року, та виписки із розрахункових відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату за період 26 грудня 1989 - 05 грудня 1994 роки, в яких зазначені відомості про отриману заробітну плату не є документами, які видані роботодавцем працівникові з приводу нарахованої ними, та невиплаченої заробітної плати. Не надання заявнику такої довідки свідчить про можливе існування спору щодо розміру заборгованості з заробітної плати або права її отримувати у спірний період.

З виписки із розрахункових відомостей за квітень 2002 року вбачається (а.с.9), що заявником отримано через касу ДНУ 303,95 грн., сума яка була нарахована до виплати за відрахуванням обов"язкових платежів. Тому, висновок суду першої інстанції що з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованим і законним, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що заявником до заяви про видачу судового наказу додані саме ті документи, що безспірно підтверджують вимоги заявника та відсутні підстави вважати, що вимоги заявника є безспірними, тому доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки вони є однобічним твердженням заявника та не узгоджуються з вимогами ст. 161 ЦПК України, відповідно до якої, в наказному провадженні розглядаються вимоги про стягнення заробітної плати нарахованої працівникові, але не виплаченої.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року про відмову у видачі судового наказу - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко