ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2481/20 Справа № 182/5562/17 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 182/5562/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею Рибаковою В.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 09.10.2010 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 6800 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у Заяві.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 31.08.2017 року, утворилась заборгованість у розмірі 87329 грн. 14 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5836,66 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 73757,76 грн., заборгованості за пенею 3100 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 4134,72 грн. штрафу (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за Договором № б/н від 09.10.2006 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5836 грн. 66 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом 73757 грн. 76 коп., заборгованості за пенею 3100 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн. 00 коп. та штрафу (процентна складова) 4134 грн. 72 коп., а всього стягнуто 87329 грн. 14 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2018 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2018 року скасовано та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач отримала кредитну картку банку із встановленим на ній кредитним лімітом, користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості.

При цьому, позивач наголошує на тому, що відповідач по справі укладання кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала та не довела відсутність заборгованості за кредитним договором, а користування кредитними коштами підтверджено випискою про рух коштів, що є первинним документом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суд першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу позивача залишити и без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 09.10.2006 року між сторонами було укладено спірний кредитний договір.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Звертаючись з позовом до суду позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.07.2010 року відповідач звернулась до позивача із Заявою, відповідно до якої Закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_3 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1000 грн. зі сплатою базової процентної ставки - 36% з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 (а.с.31), старт карткового рахунку відбувся 10.10.2006 року за № картки 951053. 23.10.2006 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000 грн., 25.12.2008 року кредитний ліміт знижено до 940 грн., 11.02.2009 року кредитний ліміт знижено до 900 грн., 21.08.2009 року кредитний ліміт знижено до 740 грн., 17.08.2012 року кредитний ліміт збільшено до 6800,00 грн., 06.09.2013 року кредитний ліміт збільшено до 6020 грн. та 18.08.2015 року кредитний ліміт знижено до 5840 грн.

Крім того, до копії Заяви про встановлення кредитного ліміту позивач додав Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.10-15), розрахунок заборгованості та виписки по особовому рахунку щодо ОСОБА_1 (а.с.5-8,33-37,38-42,108-112,134-148), відповідно до яких заборгованість відповідача за спірним договором станом на 31.08.2017 року визначена позивачем в сумі 87329 грн. 14 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 5836 грн. 66 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 73757 грн. 76 коп., заборгованості за пенею 3100 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 4134 грн. 72 коп.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка, за розрахунком позивача, станом на 31.08.2017 року, становить 87329 грн. 14 коп. та складається із заборгованості за тілом кредиту 5836,66 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 73757,76 грн., заборгованості за пенею 3100 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 4134,72 грн. штрафу (процентна складова).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Як вбачається з вматеріалів справи, відповідачем категорично заперечується факт укладення будь-яких угод із позивачем, у зв`язку з чим нею заявлялося клопотання про витребування оригіналу заяви на отримання кредиту від позивача, на що позивач повідомив, що оригінал заяви не зберігся, а тому відповідач має сумнів у відповідності копії наданої заяви оригіналу.

У листі позивача, наданому на виконання ухвали суду про витребування доказів по справі, позивачем зазначено, що 10.10.2006 року відповідачем було підписано Анкету-заяву, надати первинні бухгалтерські документи щодо складу заборгованості не виявляється можливим з технічних причин, надати оригінали кредитного договору не вбачається можливим, оскільки в архівах банку не виявлені (а.с.128-129).

Як видно з доданої до позовної заяви копії Заяви від 09.10.2006 року, вона засвідчена позивачем печаткою з написом «згідно з оригіналом» (а.с.32), проте листом, який наданий позивачем на виконання ухвали суду про витребування доказів по справі, позивачем зазначено, що оригінал вказаної Заяви в архівах банку не виявлений.

Порядок завіряння копій визначено п.5.27 ДСТУ 4163-2003 затвердженого наказом Держспоживстандарту від 07.04.2003 року. Відповідно до п.5.27 зазначено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів Згідно з оригіналом, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Частиною 2 ст.95 ЦПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Копіями невідомого походження, як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, викладених у справах №6-57743св10, №6-29420св10 , є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом.

Таким чином, надана завірена позивачем копія Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, враховуючи надану відповідь позивача про неможливість надання оригіналу Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.128-129), є копією невідомого походження, а відтак не є належними та допустимими доказами у справі, відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України.

Наведене вище узгоджується з Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 364/805/16-ц, провадження № 61-31543св18.

Слід зауважити, що наявний в матеріалах справи фотознімок відповідача з карткою не є належним та допустимим доказом на підтвердження отримання відповідачем коштів за спірним договором від 09.10.2006 року, оскільки зображення на ньому не дає можливості ідентифікувати кредитну картку, з якою зафіксована відповідач (а.с.113).

Сама по собі виписка по рахунку, в якій зазначено рух коштів по рахунку та зазначені різні номери карток, без доведення факту отримання відповідачем коштів 09.10.2006 року, не дає підстав для висновку про доведеність позивачем позовних вимог.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки надані суду першої інстанції копії Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, фото відповідача та виписка за рахунком не є підставою для задоволення позовних вимог позивача, так як позивачем по справі, не надано оригіналу Заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в той час як відповідач по справі має сумнів у відповідності копії наданої заяви оригіналу, а надане позивачем фото не відноситься до числа належних та допустимих доказів, оскільки зображення на ньому не дає можливості ідентифікувати кредитну картку, з якою зафіксована відповідач.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач отримала кредитну картку банку із встановленим на ній кредитним лімітом, користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, оскільки позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач підписувала Заяву відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 09.10.2006 року та відповідачу по справі було видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, в той час як відповідач по справі має сумнів у відповідності копії наданої позивачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 09.10.2006 року оригіналу, а позивачем по справі оригінал вказаної Заяви, на вимогу ухвали суду першої інстанції, надано не було та відповідач категорично заперечує проти укладення будь-яких угод із позивачем.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до фотознімку відповідача з карткою, зображення на ньому не дає можливості ідентифікувати кредитну картку, з якою зафіксована відповідач.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач по справі укладення чи не укладення кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала та не довела відсутність заборгованості за кредитним договором, а користування кредитними коштами підтверджено випискою про рух коштів, що є первинним документом колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем по справі заперечується факт укладення будь-яких угод із позивачем, а позивачем по справі не доведено отримання відповідачем по справі кредитних коштів, що свідчить про недоведеність позовних вимог позивача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: