Ухвала

13 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 308/16549/13-ц

провадження № 61-10236ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Калараша А. А.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Приватне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (змінено найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» -далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 4222,76 дол. США., що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 30 серпня 2013 року складає - 33 739,87 грн та сплачений позивачем судовий збір.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2013 року у цій справі № 308/16549/13-ц позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 31 640,00 грн, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 316,40 грн, в решті вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року у справі 308/16549/13-ц рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 23 листопада 2016 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року та рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2013 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк заборгованість у розмірі 1 527,73 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30 серпня 2013 року складає - 12 206,56 грн заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 15 травня 2007 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «Приватбанк», в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені рішення в частині незадоволених вимог, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 14 липня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В., а судді: Мартєв С. Ю. та Сімоненко В. М., призначені до складу колегії для розгляду цієї справи.

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2020 року заяву про самовідвід судді Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М., задоволено. Відведено суддю Сімоненко В. М. за її заявою від участі у розгляді касаційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2020 року суддю Сімоненко В. М. у зазначеній справі замінено на суддю Калараша А. А.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 33 739,87 грн, яка станом на 1 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону за ціною позову.

Доводи заявника не свідчать про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Наведені заявником обставини, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки висновки судів попередніх інстанцій в цій справі не суперечать сформованій судовій практиці Верховного Суду при вирішенні спорів, що виникають з подібних правовідносин.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подана касаційна скарга на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2020 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

А. А. Калараш