Справа № 507/1441/19
Провадження № 2/507/73/2020
Номер рядка звіту 60
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. смт. Любашівка

Любашівський районний суд Одеської області

в складі : головуючого судді: Вужиловського О.В.

при секретарі Вододюк В.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Єпіфанцевої О.О.

представника відповідача адвоката Остапишеної Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Любашівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Бобошко Наталії Євгеніївни, Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичну значення, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно, стягнення витрат на поховання та судових витрат,

Встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який проживав в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5.29 га, розташованих на території Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області. Після смерті батька вона звернулась до нотаріуса з приводу прийняття спадщини. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як виявлені розбіжності в написанні прізвищ батька, в її свідоцтві про народження прізвище батька вказано « ОСОБА_4 », а свідоцтві про його смерть - « ОСОБА_5 ». Крім того, нотаріус його повідомила, що існує заповіт від 15 березня 2019 року, згідно якого батько заповів все своє майно відповідачці по справі її сестрі ОСОБА_2 . Вона вважає, що заповіт є недійсним з наступних підстав. В заповіті вказано, що її батьком був неписьменним і тому, підпис в заповіті вчинила інша особа в присутності свідків. Однак, її батько був письменним, читав, писав листи. На її думку, заповіт був складений без батька і тому підписаний не ним особисто. Крім того, батько в травні 2018 року важко захворів. Після цього він практично перестав самостійно ходити, а також упізнавати оточуючих. Тому, вона вважає, що батько не усвідомлював своїх дій і не міг розуміти їх значення, навіть якщо в його присутності було складено заповіт. Разом з батьком проживала також її сестра ОСОБА_2 , яка також є спадкоємцем після його смерті. Всі витрати на поховання понесла вона, так як ОСОБА_2 не мала коштів для поховання батька. Тому, просила встановити факт родинних відносин між нею та її батьком ОСОБА_3 , визнати недійсним заповіт від 15 березня 2019 року вчинений від імені ОСОБА_3 , який посвідчений секретарем Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області, виділити в натурі частку в спадковому майні, і визнати право власності за спадкоємцями за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках, по Ѕ на все рухоме та нерухоме майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, стягнути з відповідач Ѕ суми витрат на поховання в сумі 5568 грн., та Ѕ частину судових витрат.

В судовому засіданні позивач та її представник надали аналогічні пояснення та підтримали позов в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Остапишена Л.С. в судовому засіданні не заперечує проти встановлення факту родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_3 . В задоволенні інших вимог просила відмовити через недоведеність, так як будь яких доказів недійсності заповіту, на її думку, суду не надано.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Троїцьким СільРацс 22 серпня 1960 року, видно, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками записані: батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_8 (а.с. 9).

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого відділом Рацс Київського РВК м.Одеса 05 червня 1987 року видно, що ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_9 05 червня 1987 року та змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_10 » (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданим Любашівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області 30 квітня 2019 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис № 171 (а.с. 11).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 069841 виданого 03 липня 2006 року Любівською районною державною адміністрацією ОСОБА_11 являвся власником земельної ділянки площею 5.29 га на території Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області, масив НОМЕР_4 ділянка НОМЕР_5 (а.с. 12).

Із заповіту, складеного та посвідченого секретарем виконавчого комітету Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області 15 березня 2019 року видно, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заповів все належне йому майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В заповіті зроблено помітку, що через неписьменність ОСОБА_3 , заповіт підписав ОСОБА_14 (а.с. 14).

З листа приватного нотаріуса № 393/02-14 від 08 серпня 2019 року видно, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою його доньки ОСОБА_1 відкрита спадкова справа № 125/2019. Однак, видати свідоцтво про право на спадщину видати неможливо, так як виявлені розбіжності в написанні прізвищ, так в свідоцтві про народження позивачки прізвище батька вказано « ОСОБА_4 », а в свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено « ОСОБА_5 ». Тому, позивачу рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин (а.с. 15).

Згідно накладних від 29 квітня 2019 року ОСОБА_1 витратила на поховання ОСОБА_3 12801 грн. 50 коп. (а.с. ).

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона проживає поряд з будинком, в якому проживав ОСОБА_3 . Позивачка дійсно являється його донькою. ОСОБА_3 був письменний, він навчав її дітей писати та читати. Останні чотири роки ОСОБА_3 хворів і не виходив зі свого будинку. В травні 2017 року він захворів і після того погано впізнавав людей. Стосовно складення заповіту їй нічого невідомо. Поховання ОСОБА_3 здійснювала позивачка.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що проживає в с.Михайлівка любашівського району Одеської області, неподалік від будинку ОСОБА_3 . З ОСОБА_3 вона знайома тривалий час, так як раніше працювала з ним в одному господарстві. ОСОБА_3 був письменний. Виписував газети. Позивачка дійсно являється його донькою. Біля п`яти останніх років ОСОБА_17 взагалі не виходив з будинку, так як хворів. Вона періодично приходила до нього, останній раз в січні 2019 року. ОСОБА_3 був хворий і погано її впізнавав.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що він працює сільським головою Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області. ОСОБА_3 він знає як жителя с.Михайлівка Любашівського району Одеської області. Він неодноразово був вдома в ОСОБА_3 в силу своєї діяльності сільського голови. В березні 2019 року ОСОБА_3 зателефонував в сільську раду і сказав, що хоче оформити заповіт. Він на власному автомобілі поїхав до ОСОБА_3 і привіз його в приміщення сільську, так як ОСОБА_3 погано ходив. При складанні та посвідченні заповіту він присутнім не був.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона працює землевпорядником в Маловасилівській сільській раді Любашівського району Одеської області. Позивач дійсно являється донькою померлого ОСОБА_3 . В березні 2019 року вона в її присутності був складений заповіт від імені ОСОБА_3 , яким він заповів своє майно своїй доньці ОСОБА_2 ОСОБА_3 в сільську раду привіз сільський голова на автомобілі. Заповіт був складений секретарем сільської ради, підписаний ОСОБА_10 . Вона читала заповіт в голос. Заповіт також підписала вона як свідок. А також ОСОБА_12 ОСОБА_3 не підписав сам заповіт, на її думку, через хворобу.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона добре знає сім`ю ОСОБА_3 ,так як разом працювали. ОСОБА_1 являється його донькою. Біля трьох років тому до ОСОБА_3 переїхала проживати його донька ОСОБА_2 . Вона неодноразово відвідувала ОСОБА_19 , надавала йому допомогу. В подальшому ОСОБА_3 повідомив, що бажає оформити заповіт на своє майно на доньку ОСОБА_2 . В березні 2019 року ОСОБА_3 сільський голова привіз в сільську раду для оформлення заповіту. Секретар сільської ради оформила заповіт, згідно якого ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_2 . Заповіт був прочитаний вголос. Заповіт від імені ОСОБА_19 підписа ОСОБА_14 . Крім того, заповіт підписала вона як свідок, а також ОСОБА_13 . ОСОБА_3 був письменний, міг сам підписати заповіт, однак захотів, щоб заповіт замість нього підписав ОСОБА_14 , з яких причин їй не відомо.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона працює секретарем Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області. Позивач є донькою ОСОБА_19 . ОСОБА_3 неодноразово телефонував в сільську разу і питав як він може скласти заповіт та заповісти все своє майно дочці ОСОБА_2 . В березні 2019 року на прохання ОСОБА_3 , сільський голова разом із ОСОБА_12 привезли ОСОБА_3 в сільську раду. Вона скла заповіт на прохання ОСОБА_3 , згідно з яким він заповів все своє майно ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_3 сам не захотів підписувати заповіт, а попросив ОСОБА_14 , який і підписав вказаний заповіт. Складання та підписання заповіту відбувалось в присутності свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які прочитал заповіт вголос та підписали його. ОСОБА_3 міг сам підписати заповіт, так як вона давала йому чистий аркуш і він ставив свій підпис. Однак, чому він не підписав особисто заповіт, а доручив його підписання ОСОБА_14 пояснити не може. В зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не підписав особисто заповіт, вона зазначила в заповіті, що в зв`язку з неписьменністю ОСОБА_19 , заповіт замість підписаний ОСОБА_14 , хоча ОСОБА_3 був письменним.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що він проживає в с.Мала Василівка Любашівського району Одеської області та особисто знав ОСОБА_19 . Позивач дійсно являється його донькою. Він являється депутатом сільської ради, часто навіщав ОСОБА_19 . ОСОБА_3 говорив, що земельну ділянку, яка йому належить віддасть ОСОБА_2 . В березні 2019 року до нього додому хтось подзвонив та попросив приїхати в сільську раду. Телефон брала його дружина і повидомив йому про необхідність їхати в сільську раду. Він на велосипеді приїхав в сільську раду. Там, був ОСОБА_3 та інші люди. Він був присутнім в сільській раді при складанні заповіту ОСОБА_3 ОСОБА_3 вмів писати та читати. На момент складання заповіту ОСОБА_3 також міг писати. В заповіті він розписався на прохання ОСОБА_19 . Він думає, що ОСОБА_3 також підписував. Він підписував заповіт за себе. Заповіт йому читали, однак всього змісту він не чув, так як в нього поганий слух. Після підписання заповіту він поїхав додому. Хто відвозив ОСОБА_21 він не знає.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Згідно приватного нотаріуса № 393/02-14 від 08 серпня 2019 року заявнику рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, так в свідоцтві про народження позивачки прізвище батька вказано « ОСОБА_4 », а в свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено « ОСОБА_5 ».

Дані помилки є перепоною для прийняття спадщини заявником.

Відповідно до ст.28 ЦК України (ім`я фізичної особи) фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові.

У разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 підтвердили, що позивачка дійсно є донькою ОСОБА_3 .

Враховуючи, що в даний час свідоцтво про народження позивача чи свідоцтво про смерть ОСОБА_3 замінити неможливо, суд вважає, що при написанні вищевказаних прізвищ було допущено орфографічну помилку, тому належить ухвалити рішення про встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановлення факту родинних відносин має юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_19 .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статті 15 та 16 ЦК України передбачають право на захист цивільних прав та інтересів та захист цивільних прав та інтересів судом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу, а саме, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

За змістом частини першої статті 203 ЦК України, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що заповіт, складений та посвідчений секретарем виконавчого комітету Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області 15 березня 2019 року. Із заповіту видно, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заповів все належне йому майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В заповіті зроблено помітку, що через неписьменність ОСОБА_3 , заповіт підписав ОСОБА_14 . Однак, в судовому засіданні встановлено, що підтвердили і всі допитані свідки: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , що ОСОБА_3 був письменний, в час складання заповіту вчиняв підписи на чистих аркушах паперу, про що вказала свідок ОСОБА_20 , а тому доручення ОСОБА_3 підписання заповіту ОСОБА_14 протирічить ст.1234 ЦК України, згідно якої заповідач повинен підписати заповіт власноручно, вчинення заповіту через представника не допускається. Підписання заповіту іншою особою можливо лише у виключних випадках, які вказані в ч.2 ст. 207 ЦК України, а саме в разі хвороби чи фізичних вад заповідача, через які він не може вчинити підпис. Крім того, ОСОБА_14 в судовому засіданні взагалі не міг пояснити чому він розписувався на заповіті, а саме говорив, що розписувався за себе, як депутат сільської ради.

Згідно ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Вказана вимога закону також не була дотримана, так як заповідач не підписував заповіт, не читав заповіт особисто, хоча міг це зробити.

Підпунктом 5 п.«б» ч.1 ст.38 закону «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Відповідно до ст.37 закону «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: уживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах.

Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції від 11.11.2011 №3306/5, визначено порядок посвідчення заповіту.

Так, у п.1.2 розд. I цього порядку в редакції 2011 року зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Секретар сільської ради в судове засідання надала розпорядження сільського голови про покладення на неї обов`язків по вчиненню нотаріальних дій.

Наявність розпорядження сільського голови про доручення секретарю сільради повноважень забезпечувати виконання нотаріальних дій не є самостійною підставою для вчинення таких дій, оскільки покладення зазначених обов`язків на посадову особу органу місцевого самоврядування повинне здійснюватись рішенням органу місцевого самоврядування, що повинно фіксуватись у протоколах засідань сесій та виконавчого комітету відповідної ради.

Оскільки учасниками справи не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що секретар сільради в передбаченому законодавством порядку була уповноважена на вчинення нотаріальних дій, зокрема посвідчувати заповіт від 15.03.2019, суд приходить до висновку, що правочин у встановленому порядку не посвідчений (постанова ВС від 11.12.2019 року № 323/3359/17).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Заповіт являється правочином. Згідно ст. 1257 ЦК України Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що заповіт від імені ОСОБА_3 складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вищевказаних вимог щодо його форми та посвідчення (не підписаний особисто заповідачем, ним не прочитаний), а тому він є нікчемним.

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій в момент складення заповіту.

За таких обставин, суд вважає, що вимога про визнання недійсним вищевказаного заповіту не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Тому, суд вважає можливим застосувати наслідки нікчемного правочину, а саме встановити, що заповіт від 15.03.2019 року від імені ОСОБА_3 не підлягає виконанню, що поновить права позивача та забезпечить сторонам право на спадкування за законом.

Вимога позивача про визнання права власності за нею та відповідачем ОСОБА_2 в рівних долях на все рухоме і нерухоме майно не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, позивачем взагалі не визначена спадкова маса, не зазначено конкретне майно на яке просила визнати права власності, хоча суд надавав можливість конкретизувати вимог. Суд не повноважний встановлювати спадкову масу. Крім того, ОСОБА_2 взагалі не заявляла будь-яких вимог. Також, згідно листа приватного нотаріуса перепоною для оформлення спадкового майна є розбіжності в написанні прізвища. З огляду на те, що заповіт є нікчемний, суд вважає, що сторони не позбавлені права звернутись до нотаріальної контори, де відкрита спадкова справа, і оформити свої права на спадкове майно відповідно до чинного законодавства. Будь-яких доказів щодо невизнання їх прав на спадкове майно чи оспорювання їх суду не надано.

Що стосується стягнення витрат на поховання ОСОБА_3 суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно наданих квитанцій ОСОБА_1 витратила на поховання 7965 грн., а також 4836 грн. 50 коп. витрат на поминальні обіди.

Відповідно до частини 1 статті 1232 ЦК України спадкоємці повинні відшкодовувати розумні витрати, які зазнав один з них, або інша особа на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Витрати на поминальні обіди в сумі 4836 грн. 50 коп. не можуть бути включені до витрат на поховання відповідно до закону.

За таких обставин, суд вважає, що витрати на саме поховання ОСОБА_3 становлять 7965 грн. ОСОБА_2 являється спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , прийняла спадщину після його смерті, що визнається сторонами. А тому, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину витрат на поховання ОСОБА_3 - 3982 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. та 384 грн. 20 коп. В подальшому, позивач збільшила позовні вимоги вимогами матеріального характеру та просила відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення. Тому, з позивача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Вказані витрати обґрунтовані, підтверджені документально. Вимоги позивача задоволені частково, а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 985 грн. 37 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 1257 ЦК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Бобошко Наталії Євгеніївни, Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичну значення, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно, стягнення витрат на поховання та судових витрат задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно являлась донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити, що заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області 15 березня 2019 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не підлягає виконанню як нікчемний.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на поховання в сумі 3982 грн. 50 коп. та 985 грн. 37 коп. судових витрат, а всього 4967 грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2020 року о 15 годині.

Суддя Любашівського

районного суду

Одеської області: О.В. Вужиловський