ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В АЛ А

6 серпня 2020 року

м. Харків

Справа № 623/2353/16-ц

Провадження № 22-ц/818/3640/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові питання про відкриття апеляційного провадження у справі за позовом відкритого акціонерного товариства "Ізюмський тепловозоремонтний завод" в особі арбітражного керуючого, ліквідатора Саутенка Сергія Олеговича до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 про виселення з квартири,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року, -

встановив:

У вересні 2016 року відкрите акціонерне товариство «Ізюмський тепловозоремонтний завод» (далі - ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод») в особі арбітражного керуючого, ліквідатора Саутенка С. О. звернулося з позовом до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Ізюмської місцевої ради Харківської області та просив виселити ОСОБА_1 , його дружину ОСОБА_2 та їх сина - ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати виконавчий комітет Ізюмської міської ради скасувати реєстрацію їх місця проживання у зазначеній квартирі.

Позов мотивований тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2004 року ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» набуло у власність квартиру АДРЕСА_1 . Постановою Господарського суду Харківської області від 03 грудня 2014 року ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. У ході проведення ліквідаційної процедури ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» виявлено факт незаконного надання квартирі АДРЕСА_1 статусу службової та видачу виконавчим комітетом Ізюмської міської ради ордеру ОСОБА_1 на вселення у зазначене житлове приміщення у складі трьох осіб. За клопотанням арбітражного керуючого на ліквідацію ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 01 липня 2014 року скасовано рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 25 вересня 2013 року № 0712 «Про визнання квартири АДРЕСА_1 службовою». Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21 червня 2016 року визнано недійсним ордер на зазначене житлове приміщення. Наказом ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» № 21/к-зв від 10 лютого 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади двірника адміністративної будівлі на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України). Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не виселяється зі спірної квартири, а виконавчий комітет Ізюмської міської ради не скасовує реєстрацію відповідача та членів його сім`ї у зазначеній квартирі, що унеможливлює включення її до складу ліквідаційної маси товариства, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 29 листопада 2016 року позов задоволено. Зобов`язано виконавчий комітет Ізюмської міської ради скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх сина - ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх сина - ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано посиланням на те, що правові наслідки визнання недійсним за рішенням суду ордеру на спірне житлове приміщення дають підстави для висновку, що у ОСОБА_1 не виникло право на вселення у квартиру АДРЕСА_1 , а тому він та члени його сім`ї підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. Оскільки реєстрація місця проживання особи скасовується у разі її проведення з порушенням вимог законодавства, суд вважав обґрунтованими і вимоги позивача про зняття відповідача та членів його сім`ї з реєстраційного обліку в спірній квартирі.

4 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з заявою, в якій просив скасувати вказане заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року зазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року позовну заяву ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» в особі арбітражного керуючого, ліквідатора Саутенка С. О. задоволено. Зобов`язано виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх сина - ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх сина - ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

Рішення місцевого суду містить ті самі мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вищезазначеного заочного рішення.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року в частині вирішення вимог про зобов`язання скасувати реєстрацію місця проживання та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» про виселення, апеляційний суд вважав його законним та обґрунтованим, оскільки внаслідок припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією, право на користування службовим житлом вичерпало свою дію, а тому робітник, якому було надано таке житло, підлягає виселенню з усіма особами, які з ним проживають, без надання іншого жилого приміщення. Водночас, оскільки рішення суду про виселення є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року в нескасованій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що оскаржувані судові рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій і тому відсутні підстави для її задоволення.

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року.

7 травня 2019 року ухвалою Харківського апеляційного суду було відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою на заочне рішення від 29 листопада 2016 року.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року (з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 7 червня 2019 року про виправлення описки в постанові) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року в частині виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та рішення апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року в частині залишення рішення суду першої інстанції в зазначеній частині без змін скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року залишено без змін.

Скасовуючи судові рішення в частині задоволених позовних вимог про виселення ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 і ухвалюючи в цій частині нове про відмову в їх задоволенні, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначеними судовими рішеннями вирішено питання про права, обов`язки та інтереси ОСОБА_2 , яка не була залучена до участі в справі, а також у порушення статті 19 Сімейного кодексу України до участі в справі для захисту прав та інтересів малолітньої дитини не були залучені органи опіки та піклування.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Ізюмський тепловозоремонтний завод" в особі арбітражного керуючого, ліквідатора Саутенка С.О. задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктами 1, 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду від 29 листопада 2016 року.

Разом з тим, встановлено, що ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року зазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду, за наслідками якого 21 червня 2017 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області ухвалено рішення про задоволення позову, яке в подальшому переглядалося в апеляційному, касаційному порядку за скаргами відповідача ОСОБА_1 .

З вимогами про скасування рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року ОСОБА_2 до апеляційного суду не зверталася, про що свідчить зміст її апеляційної скарги.

Тобто, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на заочне рішення, яке на момент подачі скарги вже було скасоване судом першої інстанції в установленому процесуальним законом порядку.

У постанові Верховного Суду України від 5 квітня 2017 року у справі 6-1534цс16 зроблено правовий висновок про те, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Судові рішення є чинними та обов`язковими до виконання на всій території України, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом (постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Оскільки заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року скасоване в установленому законом процесуальному порядку, а отже є таким, що втратило свою чинність, вказане судове рішення не може бути оскаржене в апеляційному порядку.

( Пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження, але апеляційним судом було помилково відкрите апеляційне провадження..

Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст.362 ЦПК України, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження у справі підлягає закриттю.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Отже, оскільки ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на скасоване вже рішення суду, то судова колегія вважає, що на час її звернення з апеляційною скаргою, цим скасованим рішенням питання про її права, свободи та обов"язки не вирішено, що є підставою для закриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст.362, 367,381,382, 383,384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційне провадження у цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства "Ізюмський тепловозоремонтний завод" в особі арбітражного керуючого, ліквідатора Саутенка Сергія Олеговича до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 про виселення з квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.В.Котелевець

О.Ю.Тичкова

Повний текст ухвали виготовлено

11 серпня 2020 року