Справа № 305/116/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А. , Куштана Б.П.

з участю секретаря: Юрочко А.П.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 квітня 2019 року у складі судді Бліщ О.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги мотивує тим, що 16 листопада 2018 року о 14 год.20 хв. по вул. Миру в м. Рахові, Закарпатської обл., громадянин ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи легковим автомобілем марки «Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п.10.11 Правил дорожнього руху і не надав перевагу у русі легковому автомобілю «Volkswagen Passat», н.з. НОМЕР_3 , що знаходився під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який рухався з правого боку, скоївши з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.11.2018 о 14.20 год. по вулиці Миру в місті Рахові, Закарпатської області, та факт участі у даному ДТП автомобіля «Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_4 , який знаходився під керуванням громадянина ОСОБА_2 , факт заподіяння в даній ДТП автомобілю «Volkswagen Passat», н.з.НОМЕР_3 , яким керував позивач механічних пошкоджень, та факт порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області Марусяк М.О. від 26.12.2018 р., винесеною по справі №305/2250/18 (провадження №3/305/589/18).

Сума матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача, згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №01-19/01/19 від 02.01.2019, складеного оцінювачем - Донсковою Олесею Сергіївною (сертифікат №916/18 від 26.11.2018), становить 47853 гривень.

З врахуванням наведеного позивач просив стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь грошову суму матеріальної шкоди в загальному розмірі 47 853 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Рахівського районного суду від 01 квітня 2019 року заявлений позов задоволено, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 47853грн. та 768,40 грн. судових витрат.

На дане рішення ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначено, що позивачем до позовної заяви не подано жодних доказів, що ДТП мала місце 16.11.2018 року, не додано схеми місця ДТП, протоколів огляду транспортних засобів на предмет наявності механічних пошкоджень та не встановлено ступінь вини або невинуватості водія ОСОБА_1 в даній ДТП. Судом не враховано, що власником транспортного засобу, який зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП під керуванням водія ОСОБА_1 ., є копанія RH FAKTORING S. R.O., що розташована в м. Брно, а ОСОБА_1 користувався вказаним автомобілем на підставі довіреності і не мав права звертатися до суду із заявленим позовом, так як таким правом наділений лише власник транспортного засобу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні апелянт подану апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 заперечив подану апеляцію, просить залишити її без задоволення.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлені вимоги суд першої інстанції, виходив із того, що відповідач неправомірними діями завдав шкоду позивачу та наявні підстави для її відшкодування.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, зазначено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Матеріалами справи встановлено, що 16 листопада 2018 року о 14 годині 20 хвилин по вулиці Миру в місті Рахові, Закарпатської області, відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , керуючи легковим автомобілем марки «Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_4 , порушив вимоги п.10.11 Правил дорожнього руху і не надав перевагу у русі легковому автомобілю «Volkswagen Passat», н.з. НОМЕР_3 , що знаходився під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався з правого боку, скоївши з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 26.12.2018, яка набула законної сили 09.01.2019. відповідача ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини відповідача у вчиненні 16.11.2018 року ДТП.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не подано жодних доказів, що ДТП мала місце 16.11.2018 року, та не встановлено ступінь вини або невинуватості водія ОСОБА_1 в даній ДТП, є безпідставними і повністю спростовуються вищевказаною постановою. Окрім того, з тексту постанови суду вбачається, що відповідач ОСОБА_2 вину свою у вчиненні ДТП визнав, щиро розкаявся.

Відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України, п.4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно із ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками (матеріальною шкодою) є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №01-19/01/19 від 02.01.2019 складеного оцінювачем - Донсковою Олесею Сергіївною (сертифікат №916/18 від 26.11.2018), розмір матеріального збитку заподіяного ушкодженням автомобіля «Volkswagen Passat», н.з. НОМЕР_3 , що знаходився під керуванням позивача ОСОБА_1 , становить 47 853 гривні.

Відповідач ОСОБА_2 , як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, не подав жодних належних, допустимих та достовірних доказів про неправильність даного розміру збитків та доказів на його на спростування.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача завданої шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що позивач ОСОБА_1 не має права на звернення з позовом про відшкодування завданої шкоди через те, що власником транспортного засобу, який зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП під керуванням водія ОСОБА_1 ., є компанія RH FAKTORING S. R.O., що розташована в м. Брно, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі.

З матеріалів справи дійсно вбачається, що власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», н.з.НОМЕР_3 є компанія RH FAKTORING S. R.O., що розташована в м. Брно. Разом з тим, під час ДТП даним автомобілем керував саме позивач ОСОБА_1 , і таке керування здійснювалося на відповідній правовій підставі, зокрема довіреності від 24.08.2018 року наданою компанією RH FAKTORING S. R.O. на ім`я ОСОБА_1 (а.с.8-10).

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Як роз`яснено в п.13 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Таким чином, враховуючи те, що позивач керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, то ч.3 ст. 386 ЦК України в поєднанні з ст.ст. 395, 396 ЦК України, надає йому право вимагати відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження керованого ним автомобіля.

З врахуванням наведенного, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: