Справа №442/2711/16-ц
Провадження №2/442/121/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року

Дрогобицький міськрайоний суд Львівської області

в складі : головуючої - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача - адвоката Урдей М.Ф.

за участю представника відповідача - адвоката Партика О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВС Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача - ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позивачка у підтвердження заявлених вимог про стягнення аліментів, посилається на те, що 02.02.2002 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який був зареєстрований Сидорівською сільською радою, Жидачівського району, Львівської області, актовий запис №1. Під час перебування в шлюбі, у них народилося двоє спільних дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року у цивільній справі № 442/6876/13-ц, шлюб між ними був розірваний. Вона власними силами та за допомогою своїх батьків похилого віку намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дітей. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення ст.180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач не бере жодної участі в утриманні дітей та не цікавиться їхнім вихованням, тому вона змушена звернутися в судовому порядку із позовом про стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на кожну дитину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , допитана як свідок підтримала збільшені позовні вимоги в повному обсязі та суду пояснила, що вона звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів ще в 2016 році, коли на неї було покладено всі обов`язки по утриманню дітей, так як відповідач свідомо ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку, а згодом взагалі виїхав за межі України, вона фактично залишилася сама і змушена як могла забезпечувати своїх дітей. Обставини не складалися в її користь, і вона змушена була виїхати за кордон, що належним чином забезпечувати своїх дітей, оскільки крім неї ніхто не піклувався про них. Залишивши дітей із рідною бабусею ( матір`ю відповідача ), вона поїхала на заробітки, будучи спокійною, що діти будуть належним чином доглянуті. Перебуваючи за кордоном, вона завжди пілкувалася про своїх дітей, забезпечувала матеріально, щоб її діти повноцінно харчувалися та були всім забезпечені, зокрема навчальним приладдям, оплачувала послуги репетиторів, придбання предметів гігієни, одягу, тощо. Після поверненння із-за кордону, вона забрала своїх дітей від бабусі і стала спільно з ними проживати. Відповідач і на даний час не забезпечує дітей матеріально, діти знаходяться на її утриманні і вихованні. Вона за власні кошти в період з 2017-2018р. здійснювала оздоровлення дітей, а при необхідності лікування, зокрема сина ОСОБА_4 , який стоїть на обліку «Д» з приводу захворювання на бронхіальну астму. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник позивача - адвокат Урдей М.Ф. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги своєї довірительки, додатково пояснив, що дійсно відповідач не виконував свої батьківські обов`язки шляхом забезпечення своїх дітей. Дійсно, позивач змушена була виїхати на роботу, оскільки відносини між нею та відповідачем погіршились, грошей ні на власні потреби, ні на належне утримання та забезпечення дітей, в неї не було. Зазначив, шо відповідач на час звернення позивача із позовом про стягнення аліментів, не приймав жодної участі у житті своїх дітей, нагальними проблемами та їх інтересами не цікавиться. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою узгодити виконання батьківських обов`язків, однак приймати участі у вихованні чи забезпеченні своїх неповнолітніх дітей відповідач не бажав. Відповідач є цілком працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Добавив те, що ОСОБА_6 перебуває на обліку «Д» з приводу захворювання на бронхіальну астму у КНП «Дрогобицька міська поліклініка», у період з 30.04. по 08.05.2018р. знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня Охмадит», оскільки переніс ускладення з приводу захворювання, крім того перебував на стаціонарному лікуванні у Стрийській міській лікарні. Протягом всього часу, позивач за власні кошти купляла всі необхідні медичні препарати і ліки для лікування сина, а відповідач жодного разу не поцікавився станом злоров`я його сина та жодного разу не відвідав медичний заклад. Просить позов задоволити.

Представник відповідача - адвокат Партика О.В. в судовому засідання заявлені вимоги не визнала, пославшись на той факт, що позивач ОСОБА_1 , перебуваючи за кордоном залишила дітей на утримання батьків відповідача, батьки та відповідач піклувалися про них, утримувати матеріально. Просить в задоволенні заявлених підставі відмовити у зв`язку із необґрунтованістю їх пред`явлення.

Свідок ОСОБА_3 , допитаний в присутності спеціаліста ОСОБА_7 суду пояснив, що коли його мати ОСОБА_1 змушена була поїхати на заробітки, він проживав із своєю бабусею, мама його постійно допомогала матеріально, надсилала кошти на їх утриманння, а коли приїзджала у відпустку, то забирала їх із братом до себе проживати в с.Нове Село, Дрогобицького району, Львівської області. Батько навіть коли приїзджав із-за кордону, практично до них не навідувався, матеріально не утримував, він з братом повністю перебував на утриманні своєї матері.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданнні суду пояснила, що вона є подругою позивача ОСОБА_1 , дуже добре знає цю родину, оскільки тривалий час спілкуються та підтримують відносини. Підтвердила той факт, що діти позивача ОСОБА_1 повністю знаходяться на її утриманні, вона несе всі витрати по утриманню своїх дітей, забезпечує їх всім належним, відповідач не утримує сім"ю матераільно, будучи за кордоном, жодних кошттів на утриманння своїх неповнолітніх дітей не передавав.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав:

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1, ч.2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Аналогічна правова позиція викладена у ч.1 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Надані сторонами письмові пояснення та докази свідчать про наявність між сторонами спору про розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , факт батьківства відповідачем визнається і не оспорюється.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, суд у відповідності до ст. 181 СК України зобов`язаний визначити аліменти у твердій грошовій сумі.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018р. по справі № 490/4522/16-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, не оспорюється той факт, що судом враховано те, що позивач ОСОБА_1 сама надає матеріальну допомогу своїм дітям, несе інші витрати пов`язані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, однак не може їх повноцінно утримувати при швидких інфляційних процесах в економіці та різкого подорожчання цін на продукти харчування.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частин 3, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи.

Відповідно до п.13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26.02.1993р. утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Аналізуючи викладене, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дітей приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підлягають частковому задоволенню - стягненню аліментів у твердій сумі у розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України, ст. ст. 180, 184 СК України, суд, - ухвалив :

Позов задоволити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 , 1975 року народження, зареєстрованого с.Сидорівка, Жидачівського району, Львівської області аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 ( одна тисяча п"ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з моменту подання позову до суду, а саме з 30.03.2016р.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840,80 грн. в користь держави.

Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 03.02.2020р.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , 1975 року народження, зареєстрованого с.Сидорівка, Жидачівського району, Львівської області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

Суддя