Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Черноусові В.С., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Старо-Кримської селищної ради, третя особа: Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко Сергій Валерійович про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , Старо-Кримської селищної ради, третя особа: Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко Сергій Валерійович про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна бабуся позивача ОСОБА_4 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 13/25 частини вищевказаного житлового будинку. Після її смерті єдиним спадкоємцем був її син ОСОБА_5 , який проживав разом із матір`ю та продовжував там проживати після її смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. За час свого життя останній не оформив спадщину після смерті своєї матері, але фактично прийняв у спадок частину житлового будинку. Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями залишились позивач та відповідачка ОСОБА_3 , яка відмовилась від частки в спадковому майні на користь позивача. Після смерті дядьки позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку із спливом строку для прийняття спадщини та відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок. На підставі викладеного, просить визначити додатковий строк для прийняття спадини та визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, просив розглянути цивільну справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, про що надав до суду відповідну заяву.

Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, про що надано суду відповідну заяву.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Представник відповідача Старо-Кримської селищної ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Тертя особа в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутністю.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна бабуся позивача - ОСОБА_4 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , про що виконкомом Старо-Кримської селищної ради міста Маріуполя Донецької області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 залишився її син ОСОБА_5 , 1951 року народження, який проживав разом з нею в житловому будинку по АДРЕСА_1 та продовжував там проживати і після її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане виконкомом Старо-Кримської селищної ради Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області від 13.02.2014 року, серії НОМЕР_2 , актовий запис №12.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Старо-Кримської селищної ради №447 від 02.05.2019 вбачається, що ОСОБА_5 дійсно проживав та був зареєстрований в житловому будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що також свідчить домова книга на будинок АДРЕСА_1 .

Фактично ОСОБА_5 прийняв спадкове майно після ОСОБА_4 , однак не оформив своїх спадкових прав належним чином.

Згідно наданої інформації Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 14.03.2019 №694, 13/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності від 18.02.1971 за р-р. 45, зареєстрованого Ждановським БТІ 22.02.1971 за р-р №951.

Рішенням міської ради від 08.04.2016 №7/6-214 АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1 .

Спадкове майно 13/25 частини житловий будинок літ.А-1 з господарськими будівлями та спорудами, яке розташоване в АДРЕСА_1 складається з житлової кімнати 1-4, 1-5, житловою площею 23.9 кв.м., кухні 1-3, прибудови літ а.-1, тамбура літ-а4-1, загальною площею 47, 6 кв.м., ганок а1, сарай літ-Б-1, літ Ж-1, убиральня літ.В-1, ? частина погреба з шийкою літ Е/п, ? огорожі №1. Тамбур літ.а4-1, сарай літ.Б-1, літ. Ж-1, прибудовані до 1992р., ганок літ.а1, убиральня літ.В-1, огорожа №1.

Спадкоємцями за законом залишились позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , остання відмовилась від свої частки в спадковому майні на користь позивача, згідно поданої заяви.

Позивач звернувся до Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у відкритті спадкової справи з причин спливу встановленого законодавством строку для прийняття спадщини та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права.

Згідно зі ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.1 Узагальнення ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» де зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В абз. з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування"від 20.05.2008 № 7 викладена правова позиція суду, що «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження».

Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті, отже на теперішній час у позивач отримати правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавців немає можливості.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою КМУ від 26.10.2011 р. за № 1141, не передбачається реєстрація права власності на померлу особу.

Ці обставини стали підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, так як є людиною похилого віку, тривалий час хворів і на момент відкриття спадщини та протягом подальшого часу знаходився на лікуванні. Крім того, позивач уживав заходи щодо пошуку оригінала правовстановлюючого документа на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Підтверджуючим документом є свідоцтво про право власності від 18.02.1971 за р-р. 45, зареєстрованого Ждановським БТІ 22.02.1971 за р-р №951, якого у позивача не має.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину (ст.ст. 1296, 1297 ЦКУ).

Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦКУ відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

До теперішнього часу позивач продовжує доглядати житловий будинок, сплачувати комунальні послуги, добросовісно володіти на відкрито користуватися даним нерухомим майном.

Відповідно до ст. 1276 ЦКУ якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців.

Тобто, спадкодавець ОСОБА_5 після смерті своєї матері набув право на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (ч. 5 ст. 1268 ЦКУ). По факту не отримав свідоцтва про право на спадщину, але вважається таким, що прийняв у спадок зазначене майно, як такий, що постійно проживав зі спадкодавцем.

У зв`язку з чим позивач, як спадкоємець за законом, набуває права на зазначений житловий будинок після померлого дядька ОСОБА_5 , останнім місцем мешканням якого було: АДРЕСА_1 та має право на отримання права власності на житловий будинок відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦКУ.

Згідно ст. 392 ЦКУ власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За викладених обставин позивач не може оформити спадщину після смерті ОСОБА_5 в нотаріальній конторі тому у позивача виникає право на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 15 ЦКУ позивач має право на захист судом своїх невизнаних прав щодо спадщини, яка відкрилась після смерті його дядька.

Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.

Ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Згідно п. 37 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07.02.2014 №5 передбачено, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦКУ власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 , визначивши позивачеві додатковий строк для прийняття спадщини в три місяці та визнати за ним право власності.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 223, 263-265 ЦПК України, ст.ст.15-16, 25, 316, 328 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Старо-Кримської селищної ради, третя особа: Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко Сергій Валерійович про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті дядьки ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 13/25 частину житлового будинку літ. А-1, а саме: житлові кімнати 1-4, 1-5, житловою площею 23.9 кв.м., кухні 1-3, прибудова літ а.-1, тамбур літ-а4-1, загальною площею 47,6 кв.м., ганок а1, сарай літ-Б-1, літ Ж-1, убиральня літ.В-1, 1/2 частина погреба з шийкою літ Е/п, 1/2 огорожі №1, тамбур літ.а4-1, сарай літ.Б-1, літ. Ж-1, ганок літ.а1, убиральня літ.В-1, огорожа №1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н. В. Литвиненко