14.08.2020 Єдиний унікальний номер 205/5999/20
Провадження № 2-з/205/213/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Терещенко Т.П., за участю секретаря судового засідання Далакян Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: ПАТ «УкрСиббанк», АТ «Альфа-Банк» про поділ майна, що об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

Згідно з реєстром передачі справ, матеріали заяви передані судді Терещенко Т.П. 10 серпня 2020 року.

11 серпня 2020 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вищезазначену заяву про забезпечення позову залишено без руху на підставі ст. ст. 151, 175, 177 ЦПК України.

12 серпня 2020 року, за вхідним № 19898 позивач усунула недоліки визначені в ухвалі судді від 11 серпня 2020 року у встановлений строк.

Позивач ОСОБА_1 з метою забезпечення її позову до ОСОБА_2 , треті особи: ПАТ «УкрСиббанк», АТ «Альфа-Банк» про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою просила заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження шляхом продажу або реалізації в будь-який спосіб (в тому числі на торгах, аукціонах), державну реєстрацію прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; 31/100 частин нежилого приміщення 37, загальною площею 409,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; приміщення 39, загальною площею 50,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , які належать ОСОБА_2 .

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши заяву суддя доходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.08.2020 року № 219307332, яку було надано ОСОБА_1 разом із заявою про забезпечення позову, майно, яке зазначене заявником у заяві про забезпечення позову вже перебуває під обтяженням, а саме є предметами іпотечних договорів.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову та просить накласти обтяження на предмети іпотеки вже на стадії його примусової реалізації на виконання рішення суду, що набуло законної сили, що свідчить про порушення прав кредитора, як іпотекодержателя та стягувача у виконавчому провадженні та уникнення боржника від виконання рішення суду щодо повернення боргу.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека-це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 6 та ч. 7 ст. 3 зазначеного Закону у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки; пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Оскільки вжиття заходів забезпечення позову має наслідком заборону відчуження арештованого майна, а таким чином порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом не встановлено підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, а тому на підставі вищевикладених норм діючого законодавства, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя: Т.П. Терещенко

.