"13" серпня 2020 р. Справа № 363/417/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря Скотаренко В.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вишгород заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Майорова Алла Володимирівна про визнання шлюбного договору недійсним.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.02.2020 року, по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Підготовче судове засідання по справі не закрито та справа до розгляду по суті не призначена.

13.08.2020 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, площею, 0,0633 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:089:0068, заборонивши ОСОБА_3 його відчуження у будь-який спосіб.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що предметом позову є визнання недійсними окремих положень, а саме, пунктів 1.11., 1.12., 1.14., 1.15., 1.16., 1.17., 2.2., 2.6. шлюбного договору, укладеного 13 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київаського міського нотаріального округу Майоровою Аллою Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за № 4932. Зокрема, заявлено вимогу про визнання недійсним пункту 1.11. шлюбного договору, яким передбачено: «1.11. Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0633 га, кадастровий номер земельної ділянки: :02:089:0068, який не введений в експлуатацію і право власності на який не зареєстровано, буде належати після реєстрації на праві приватної особистої власності - ОСОБА_2 ». На час звернення до суду з позовною заявою відповідачу було відомо про те, що 28 серпня 2019 року ОСОБА_2 вказаний будинок зареєструвала за собою на праві особистої приватної власності, змінивши при цьому поштову адресу з АДРЕСА_2 .

12.02.2020 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області заяву позивача про забезпечення позову було задоволено та забезпечено позов шляхом накладення арешту та заборони відповідачу ОСОБА_2 відчужувати у будь який спосіб житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:089:0068, до винесення судом остаточного рішення у справі.

21 лютого 2020 року відповідачу стало відомо про те, що 02 грудня 2019 року ОСОБА_2 уклала зі своєю матір`ю ОСОБА_4 два договори дарування, за якими передала останній у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0633 га, кадастровий номер земельної ділянки: :02:089:0068, на якій вказаний житловий будинок знаходиться.

24.02.2020 року позивач повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, якою вже просив забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_4 його відчуження у будь-який спосіб, однак ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.02.2020 року у задоволенні даної заяви було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 12.02.2020 року була скасована і постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином скориставшись відсутністю будь-якого забезпечення, 17 червня 2020 року ОСОБА_4 згаданий житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, відчужила за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 , яка на даний час є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і право власності на цей будинок набула на підставі укладеного з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 17 червня 2020 року, а остання право власності на будинок набула на підставі укладеного з ОСОБА_2 договору дарування від 02 грудня 2019 року. В свою чергу, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 набула на підставі оспорюваного пункту 1.11. шлюбного договору від 13 грудня 2019 року. Також, подав до суду клопотання згідно, якого просив суд провести підготовче судове засідання за його відсутності та відсутності представника, заяву про забезпечення позову підтримує та просить її задовольнити.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову та матеріалами справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно.

Заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи у відповідності до ч. 1ст. 153 ЦПК України.

Згідно абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що спірним предметом є деякі пункти шлюбного договору.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.02.2020 року, було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.02.2020 року, у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_4 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:089:0068, заборонивши його відчуження у будь-який спосіб відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12.02.2020 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено, з підстав належності нерухомого майна, на яке ухвалою суду від 12.02.2020 року було накладено арешт, іншій особі - ОСОБА_4 , яка до участі у справі не залучена.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.2020 року позивачем було подано заяву про залучення до участі у справі в якості третьої ОСОБА_4 .

Разом з тим, підготовче судове засідання 29.04.2020 року було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючої судді Котлярової І.Ю. у відпустці та перенесено на 29.05.2020 року, яке в свою чергу за клопотанням позивача було відкладено на 13.08.2020 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.08.2020 року у даній справі залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору, до участі у розгляді даної справи.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна що суб`єкта, 28 серпня 2019 року ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за собою на праві особистої приватної власності. 02 грудня 2019 року ОСОБА_2 було укладено з ОСОБА_4 договори дарування, за якими передала останній у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0633 га, кадастровий номер земельної ділянки: :02:089:0068, на якій вказаний житловий будинок знаходиться. Крім того, 17 червня 2020 року ОСОБА_4 згаданий житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, відчужила за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 , яка на даний час є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є визнання недійсними деяких пунктів шлюбного договору, зокрема щодо набуття у власність ОСОБА_2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи характер спірних правовідносин та обсяг позовних вимог, а також беручи до уваги заяву про забезпечення позову яка є співмірною із заявленими позовними вимогами, та те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 неодноразово відчужувався, суд приходить до висновку, що матеріалами заяви про забезпечення позову доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, оскільки можуть здійснюватися дії, щодо подальшого продажу вказаного житлового будинку на користь третіх осіб.

Крім того, суд звертає увагу, що застосування заходів у вигляді накладення арешту на житловий будинок та заборони його відчуження, не позбавляє права на його використання, житловий будинок продовжує перебувати у володінні та користуванні власника.

Враховуючи, те що позивачем надано докази того, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на житловий будинок, може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, суд вбачає підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони ОСОБА_3 відчужувати у будь який спосіб житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:089:0068, до винесення судом остаточного рішення у справі.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області до Київського апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Суддя І.Ю. Котлярова