Провадження № 2-с/686/8/20
04 лютого 2020 року м. Хмельницький
28 січня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про скасування судового наказу посилаючись на те, що 15.01.2020 року вона отримала копію вищевказаного судового наказу. Проте, з таким судовим наказом про стягнення з неї заборгованості за наданні послуги вона не погоджується, оскільки заявник КП «Управляюча муніципальна компанія «Південно-Західна» Хмельницької міської ради згідно договору почав надавати їй послуги з 29.05.2018 року, а за судовим наказом стягнуто заборгованість за період з жовтня 2016 року. Також стверджує, що заявником до заяви про видачу судового наказу не надано детального розрахунку із зазначенням вартості наданих послуг за кожен період за 1 кв.м; не надано доказів повідомлення боржниці про наявність заборгованості з пропозицією її погасити в добровільному порядку. Разом з тим, ОСОБА_1 звертає увагу на пропуск строку позовної давності заявником.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом 15 днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.
Частиною 2 ст. 171 цього ж Кодексу передбачено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.
Як слідує з матеріалів справи, заявниця ОСОБА_1 отримала копію судового наказу 15.01.2020 року, тобто строк оскарження нею не пропущено.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Враховуючи, що наказне провадження є безспірним, тобто задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право, при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу підлягає задоволенню, оскільки з її заяви вбачається спір про право, а саме, щодо періоду нарахування заборгованості та вартості наданих послуг.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, в ухвалі про скасування судового наказу суд роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.
За приписами частини другої статті 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 170, 171 ЦПК України, суддя -
Роз`яснити стягувачу його право звернутися до суду із вимогами, зазначеними у заяві про видачу судового наказу, в порядку спрощеного позовного провадження, визначеному ЦПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Палінчак