Справа №705/2045/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Романовій О.М.

за участю:

представника позивача Шульги П. М.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Умань в режимі відеоконференції з Придніпровським районним судом м.Черкаси, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові позивач вказує, що між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 18.05.2007 року. В позові вказано, що відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти на загальну суму 273500 доларів США (грошові кошти) в межах поновлювальної кредитної лінії в сумі ліміту 170000 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком повернення кредиту, але в будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17.05.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1.,1.2 кредитного договору). Також, в позові вказано, що за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 13% річних. Також в позові містяться посилання на те, що сторони домовилися, що за користування кредитними коштами може бути встановлений новий розмір процентної ставки у разі настання обставин, передбачених п."а" п.9.2 договору. Позивач посилається на те, що сторони домовилися, що проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором (п.1.3 кредитного договору). Згідно з п.7.1 кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня. Позивач посилається на те, що всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Також в позові вказано, що позивач направив відповідачу вимоги від 20.12.2015 року про необхідність усунення порушень договору, але відповідач порушення договору не усунув. Позивач вважає, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 станом на 18.02.2016 року має заборгованість за кредитним договором № 0 від 18.05.2007 року, яка складається із заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 59816,29 доларів США та пені у розмірі 130100,64 грн., з яких: 51976,89 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 16396,57 доларів США за строк з 10.02.2015 року по 18.02.2016 року; 7839,40 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 598,49 доларів США за строк з 01.03.2015 року по 31.01.2016 року; 91362,49 гривень - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 14.03.2015 року по 18.02.2016 року; 38738,15 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 11.04.2015 року по 18.02.2016 року. Оскільки відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобов`язання, тому позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач просить суд:

«…1. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк» (рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження - м.Харків, просп..Московський, 60) заборгованість за кредитним договором № 0 від 18.05.2007 року по кредиту та процентами у розмірі 59816.29 дол.США (П`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістнадцять доларів США 29цнт.) та пені у розмірі 130100.64 грн. ( Сто тридцять тисяч сто грн.. 64 коп.)

з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

2. Стягнути з Відповідача на користь Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк» ( рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження - м.Харків, просп..Московський, 60) понесені судові витрати у розмірі 25929 грн. 21 коп….».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2016 р. дану цивільну справу після надходження до Уманського міськрайонного суду було визначено до розгляду судді Горячківській Л.В.

21 березня 2016 року ухвалою судді Уманського міськрайонного суду ОСОБА_4 провадження у даній справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду.

01 вересня 2016 року заступником керівника апарату Уманського міськрайонного суду Вічкань О.А. було винесено розпорядження №163/16 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_4 від посади.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2016 р. дану цивільну справу було визначено до розгляду судді Білик О.В., у зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_4 від посади.

02.09.2016 року ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Білик О.В. відповідну цивільну справу було прийнято до провадження судді Уманського міськрайонного суду Білик О.В. та призначено справу до судового розгляду.

07 листопада 2016 року керівником апарату Уманського міськрайонного суду Михайлюк Н.М. було винесено розпорядження №320/16 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку з тим, що суддя Білик О.В. перебуває на лікарняному у зв`язку із вагітністю і пологами.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2016 р. дану цивільну справу було визначено до розгляду судді Горячківській Л.В., у зв`язку з тим, що суддя Білик О.В. перебуває на лікарняному у зв`язку із вагітністю і пологами.

07.11.2016 року ухвалою судді Уманського міськрайонного суду ОСОБА_4 відповідну цивільну справу було прийнято до провадження судді Уманського міськрайонного суду ОСОБА_4 та призначено справу до судового розгляду.

07 лютого 2017 року керівником апарату Уманського міськрайонного суду Михайлюк Н.М. було винесено розпорядження №163/17 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_4 від посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2017 року - справу було передано для розгляду судді Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В., оскільки суддя Горячківська Л.В. відсторонена від посади.

08.02.2017 року ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В. відповідну цивільну справу було прийнято до провадження судді Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В. та призначено справу до судового розгляду.

06.04.2017 року в судовому засіданні за клопотанням відповідача явку представника позивача ПАТ «УкрСиббанк» була визнана обов`язковою. Однак, в судові засідання призначені на 18.05.2017р. та на 17.07.2017р. представник позивача в черговий раз не з`явився, з наданням клопотань про розгляд справи у відсутність представника позивача. У зв`язку з систематичною неявкою представника банку до суду, явка якого була визнана судом обов`язковою, ухвалою Уманського міськрайонного суду від 17.07.2017 року позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором була залишена без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18.09.2017 року за результатами розгляду апеляційної скарги позивача ПАТ «УкрСиббанк» ухвалу Уманського міськрайонного суду від 17.07.2017 року було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В. від 11.10.2017 року було прийнято цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором до провадження судді та справу призначено до судового розгляду.

25.10.2017 року на адресу суду позивач ПАТ «УкрСиббанк» направив заяву про збільшення позовних вимог. В заяві зазначено, що позовна заява до суду була направлена у лютому 2016 року. При подачі позову до суду розрахунок заборгованості був проведений станом на 18.02.2016 року. Станом на 12.10.2017 року заборгованість за кредитним договором № 0 не погашена, банком було підготовлено новий розрахунок заборгованості станом на 12.10.2017 року, відповідно до якого заборгованість за кредитним договором № 0 складає 77480,72 доларів США, з яких: 51976,89 доларів США - заборгованість за кредитом; 25503,83 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; також заборгованість по пені в розмірі 365825,40 грн., з яких: 235212,25 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 12.10.2016 року по 12.10.2017 року; 130613,15 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 12.10.2016 року по 12.10.2017 року. На цих підставах позивач просить суд з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 18.05.2007 року по кредиту та процентам в розмірі 77480,72 доларів США та пеню у розмірі 365825,40 грн. в примусовому порядку та покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору у розмірі 36324,69 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.10.2017 року, посилаючись на обставини, що викладені в ньому. Представник посилався на те, що до матеріалів справи долучені всі необхідні належним чином завірені копії письмових доказів і тому він вважає, що із врахуванням банківської таємниці, він не вбачає підстав для надання до суду оригіналів письмових доказів, у тому числі, що стосується суми та порядку отримання відповідачем грошових коштів на підставі відповідного кредитного договору (при цьому, позицію сторони відповідача, яка наполягала на необхідності надання до суду оригіналів письмових доказів, в тому числі меморіальних ордерів та заяв на видачу готівки представник позивача вважав безпідставною та необґрунтованою.). Одночасно, в процесі розгляду справи в суді інший представник позивача - В.Останкова посилалася на те, що обрахунок суми заборгованості позичальника не підписаний, оскільки нарахування відбуваються автоматизовано і уповноважена особа лише здійснює роздруківку із комп`ютерної системи, що було і зроблено при зверненні до суду з відповідним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні вказували на відсутність підстав для задоволення позову. Представник відповідача ОСОБА_3 наполягав на тому, що при зверненні до суду позивачем до позовної заяви не було долучено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Відповідач та його представник також посилалися на те, що сума коштів зазначена в позові є необґрунтованою, а довідка -розрахунок в її обґрунтування взагалі ніким не підписана ( при цьому матеріали позову, текст позовної заяви не відображають даних по руху коштів: отримання, повернення). Відсутність первинних документів та невідповідність доданих до позову копій письмових доказів, на думку представника відповідача взагалі унеможливлюють прийняття будь-якого рішення, оскільки сума, яка зазначена в позові ОСОБА_2 не отримувалася, а сума коштів, яку він отримав, була повернута. Одночасно представник відповідача посилався на те, що після надіслання на адресу позичальника вимоги про дострокове повернення коштів, відбулася зміна строку виконання зобов`язання. Також, відповідач та його представник вважають, що оскільки позика надавалася в іноземній валюті, то проведення нарахування пені в іноземній валюті є незаконним. Крім того, представник відповідача звертав увагу на те, що в порушення процедур, врегульованих цивільно-процесуальним законодавством при надісланні до суду відзиву з додатками стороні відповідача взагалі не були надані ні відзив, ні додатки до нього. При цьому, відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позов заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог банку. В обґрунтування відзиву він посилався на те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту перерахування коштів на поточний рахунок відповідача та доказів на підтвердження факту відкриття такого поточного рахунку, а також не надав доказів, які б свідчили про отримання (зняття) коштів з цього рахунку. Відповідач вважає, що сама лише виписка по рахунку не є первинним документом та не має підпису отримувача коштів й не відповідає вимогам, що викладені в ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Сторона відповідача вважає, що надана позивачем банківська виписка по рахунку до первинних документів не належить. Крім того, відповідач вважає, що оскільки відповідно до умов п. 1.1 Договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії, то позивач мав би надати суду докази, які підтверджували б видачу кожного траншу і він вважає, що таким доказом мала б бути заява позичальника. Кредит в розмірі, встановленому в п.1.1 Договору видавався кількома траншами, тому відповідач вважає, що такі заяви мали б складатися на кожен з траншів, однак позивач не надав жодного такого доказу. В свою чергу, відповідач не заперечує факту укладення 18.05.2007 р. Договору про надання споживчого кредиту № 0, однак, він заперечує факт того, що ним в рамках цього договору було отримано кошти в сумі 273500 дол. США. Одночасно, відповідач ОСОБА_2 вказав, що він неодноразово звертався до банку із заявами про надання йому чергового траншу кредиту, однак банк йому відмовляв у видачі, а за тими траншами, які він отримав, він розрахувався у повному обсязі і навіть більше. З приводу вимоги в позовній заяві про нарахування та стягнення з нього пені в розмірі 365825,40 грн., то він вважає, що дана вимога є абсурдною, оскільки відповідно до Довідки-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом станом на 12.10.2017 р., яка є додатком до Заяви про збільшення позовних вимог від 18.10.2017 р., пеня була нарахована в доларах США, а потім переведена в національну валюту України по курсу встановленому на дату подання такої заяви, що суперечить законодавству України, а саме пеня має обчислюватися та стягуватися лише в гривні. Також, у відзиві вказано, що позивачем була направлена на його адресу вимога про дострокове повернення кредиту. 19.02.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, тому відповідач вважає, що за таких умов позивачем було змінено строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а відповідно Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 18.05.2007 р. припинив свою дію після направлення йому письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості.

Під час розгляду справи представником позивача було надано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що твердження відповідача, що банк при подані позову не надав суду жодного доказу про надання, погашення та наявності кредитної заборгованості є безпідставними. Представник позивача вважає, що відповідно до умов Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії, ліміт якої встановлюється в іноземній валюті в сумі 170000 дол. США. Сторони домовились, що банк надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії, ліміт якої встановлюється у розмірі суми кредиту, зазначеному у відповідному пункті договору, при цьому надані в межах загальної суми кредиту транші, після їх повернення до Банку поновлюють загальну суму кредиту. Також у відповіді на відзив вказано, що у разі повернення позичальником раніше наданих йому траншів, Банк відновлює ліміт кредитної лінії. Представник позивача наполягав на тому, що відповідачу всього було надано траншів на загальну суму 273500 дол. США, в межах кредитного ліміту. У разі повернення позичальником раніше наданих йому траншів Банк відновлює ліміт кредитної лінії. Представник позивача вважає, що виписка по особовому рахунку підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів і тому висновки відповідача відносно строків та сум видачі коштів - це необґрунтована його думка, яка не знаходить свого підтвердження ні в одному із документів та не може слугувати доводом або доказом у справі. Відповідно до п.5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18.06.2003 р. № 254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій. Також, у відповіді вказано, що платежі, які є предметом дослідження, відображені з урахуванням умов Кредитного договору в розрахунку заборгованості, що доданий до позовної заяви та є достатньо зрозумілим та вичерпним, в ньому зазначено всі терміни, суми погашення та прострочення, та ставки, що є необхідними для правильного вирішення справи. Висновок відповідача про відсутність доказів, що заборгованість, яка є пенею за несвоєчасну сплату кредитних коштів та процентів, нараховані неправомірно, є безпідставними. Представник банку вважає, що відповідачем не надано жодних обґрунтувань чи доказів у вигляді контр-розрахунку заборгованості чи доказів спростування пред`явлених вимог. Більш того, на їх думку часткове погашення заборгованості свідчить про визнання відповідачем позову.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) праві та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК України).

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

18.05.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанком" та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти на умовах строковості та платності. Надання кредиту, згідно умов договору здійснюється окремими частинами зі сплатою 13 відсотків річних в межах максимального ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 170000,00 дол.США зі сплатою процентів, комісії в порядку і на умовах визначених даним договором, з терміном повернення не пізніше 17.05.2018р. В договорі вказано ( п.1.2.1. що надання кредиту (грошових коштів) здійснює на підставі заяви позичальника (Додаток № 2 до Договору- одночасно вказаний додаток до матеріалів справи долучений не був)(т.1 а.с.18-21).

У статуті ПАТ «Укрсиббанк» (нова редакція), що була затверджена Річними Загальними зборами акціонерів АТ «Укрсиббанк» 21.04.2015 року та погоджена НБУ 09.06.2015 року, вказано, що згідно рішення Загальних зборів акціонерів від 18 червня 1992 року ( протокол № 2) було змінено найменування банку на Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк». Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» у зв`язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» ( т.1 а.с.14-17)..

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, відповідно до п.1.1 кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 170000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених кредитним договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 858500,00 гривень за курсом НБУ на день укладення цього Договору.

Одночасно, у п.п.1.2.1 п.1.2 Договору визначено строки кредитування, а саме: надання кредиту (грошових коштів) здійснюється на підставі заяви позичальника ( додаток № 2 до Договору) у наступний термін: з 18 травня 2007 року .

У п.п.1.2.2 п.1.2 Договору зазначено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 17 травня 2018 року. До матеріалів позову було долучено Додаток 1 до Договору.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 13% річних. Сторони домовилися, що за користування кредитними коштами може бути встановлений новий розмір процентної ставки у разі настання обставин, передбачених п."а"п.9.2 договору (пункт 1.3.2 кредитного договору). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором (п.1.3 кредитного договору).

Крім того, у п.1.5 Договору кредит надається шляхом зарахуванням банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_3 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Також, у п.7.1 Договору вказано, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредитом та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в порядку визначеному у п.7.1 Договору.

У п. 7.3 кредитного договору зазначено, що відповідно до вимог ст. 661 ЦК України при порушенні позичальником вимог п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього Договору банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього Договору.

Пунктом 9.2 Договору визначено, що відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього Договору банк, відповідно до умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із обставин, визначених у п.п. а,б,в пункту 9.2 Договору.

Одночасно, у п. 9.2 Договору вказано, що банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника.

Також, у пункті 9.9. Договору зазначено, що банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог НБУ та умов договору. У випадку наявності суперечок між сторонами в якості письмових доказів невиконання зобов`язань позичальника, що мають пріоритетне значення, приймаються виписки про стан, первинні документи (платіжні доручення позичальника), дані балансу, надані банком і т.д., якщо позичальник не доведе недійсність наданих банком документів або не надасть інших доказів виконання своїх зобов`язань за договором.

При цьому, до матеріалів позовної заяви позивачем було долучено Додаток № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.05.2007 року в копії, а саме Графік погашення заборгованості з 18.05.2007 року по 17.05.2018 року, що був підписаний АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 .. Одночасно, документи, які долучені до позову, в тому числі кредитний договір від 18.05.2007 року та додаток № 1 до відповідного договору - Графік погашення кредиту, долучені в копіях, які не завірені належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно ч.ч.2, 4, 5 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до положень ч.6 ст.95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

23 грудня 2015 року за вих.. № 30-11/31500 позивачем АТ «УкрСиббанк» на адресу відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) було направлено Вимогу про повернення коштів за користування кредитом, сплату процентів за користування кредитом. У відповідній Вимозі вказано, що станом на 21.12.2015 року заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів , сплаті процентів за користування кредитом становить 58339 дол.США 74 цен., з яких: 51976,89 дол. США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 13760,89 дол. США; 6362, 85 дол.США - прострочена заборгованість по процентам. Також, у Вимозі вказано, що «…на сьогоднішній день відповідно до умов Кредитного договору нараховані штрафні санкції ( пеня,штраф) за порушення Позичальником строків повернення кредиту….». Крім того, банк у Вимозі вимагає від позичальника усунення порушень Кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення, у розмірі 13760,89 дол. США- прострочена заборгованість; 6362,85 дол.США - прострочена заборгованість за процентами. У Вимозі банк посилається на те, що у разі не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове погашення кредиту АТ «УкрСиббанк» вимагає виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 травня 2007 року, а саме сплатити ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 58339, 74 дол.США. ( Вимога ОСОБА_2 була надіслана поштовими засобами зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому, рекомендоване повідомлення повернулося на адресу ПАТ «УкрСиббанк» з відміткою «за закінченням терміну зберігання».) (т.1 а.с.24-27).

Також, позивачем до матеріалів справи було долучено Довідку-розрахунок заборгованості за кредитом «… ОСОБА_2 на 18.02.2016 за кредитним договором № 000 від 18.05.2007…», Довідку-розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом «… ОСОБА_2 на 18.02.2016 за кредитним договором № 000 від 18.05.2007…», Довідку-розрахунок пені «…за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на 18.02.2016 …», Довідку-розрахунок пені «…за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом на 18.02.2016 …», Довідку-розрахунок заборгованості за кредитом на 18.02.2016. (т.1 а.с.28-33). Одночасно, до матеріалів справи були долучені виписки і кредитні документи по рахунку 6300 з 18.05.2007р. по 19.02.2016р. (т.1 а.с.34-38).

Дані розрахунки є аналітичними документами банку, складеними в односторонньому порядку, що не були погоджені з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

В розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, а саме назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги до первинних документів визначені також в Положенні про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, чинному на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків.

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків).

Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку (п. 51 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, чинного на час звернення до суду з позовом).

Враховуючи викладене, розрахунки заборгованості, надані позивачем, не є первинними документами, оскільки не відповідають наведеним вимогам.

Виходячи зі змісту ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер.

Згідно п. 17.1 ст. 17 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами НБУ. Постановою Національного банку № 22 від 21 січня 2004 року встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів.

Пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, (далі - Інструкція), яка була чинною на час надання кредиту, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунку банку через його касу.

До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (п. 1 глави 1 розділу III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (п. 2 глави 1 розділу III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Таким чином, єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти Позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ - Заява про видачу готівки. Вказані заяви позичальника ОСОБА_2 в якості доказів видачі йому кредитних коштів до суду надано не було. При цьому, позичальник, не заперечує факт отримання кредитних коштів, однак не погоджується із сумою отриманих кредитних коштів, яка зазначена в позові і вважає, що ним заборгованість перед банком уже погашено.

ПАТ «УкрСиббанк», не надав суду належним чином оформлені розрахункові документи, які підтверджували б факт видачі/перерахування кредитних коштів та кількість таких операцій, згідно яких можна було б встановити суми коштів отриманих позичальником, кількість траншів по отриманню кредитних коштів та періоди і суми коштів, які були повернуті позичальником, згідно кредитного договору від 18.05.2007 року. Одночасно в умовах кредитного договору від 18.05.2007 року передбачено наявність заяви позичальника, яка є підставою для надання кредиту і форма вказаної заяви, в якості додатку № 2 долучалася до договору. Однак вказаний додаток до матеріалів позову доданий не був і відповідні заяви позичальника на підтвердження обставин викладених у позові до матеріалів справи долучено не було.

При цьому в позові, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач посилається на те, що станом на 12.10.2017 року відповідач має заборгованість за кредитним договором, яка складається із: заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 77480,72 доларів США, з яких: 51976,89 доларів США - заборгованість за кредитом, 25503,83 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; пені у розмірі 365825,40 грн., з яких: 235212,25 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 12.10.2016 року по 12.10.2017 року; 130613,15 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 12.10.2016 року по 12.10.2017 року.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв`язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

До таких висновків прийшов Верховний Суд України в постанові від 16 вересня 2015 року в справі №6-190цс15.

Позивач просить стягнути заборгованість в іноземній валюті, має банківську ліцензію НБУ № 75 від 24.12.2001 року (т.1 а.с.10), дозвіл НБУ № 75-2 від 19.11.2002 року (т.1 а.с.11-13) та кредит видавався в іноземній валюті.

Сторони в цивільному процесі мають протилежні матеріально-правові та процесуальні інтереси. Незважаючи на зацікавленість сторін у справі, законом зазначається, що вони зобов`язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов`язки. Принцип змагальності, в свою чергу, надає особам, які беруть участь у справі, рівних можливостей в процесі доказування, а особливо сторонам в позовному провадженні. Цей основоположний принцип закріплений і у Конституції України.

Стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості) сторони, треті особи та їх представники наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта.

В цьому випадку доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.

У частині 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо докази не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, які оцінені за вимогами ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 19, 141, 76-81, 95, 258-259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Ю.В. Мазуренко