КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/1602/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5977/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Добровольській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дутчак І.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, скасування заборони відчуження нерухомого майна та застосування наслідків недійсності правочину, -

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточнивши який зазначила, що 06 жовтня 2008 року між нею та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», був укладений кредитний договір №012-2008-2853, згідно умов якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит в сумі 167 690,00 швейцарських франків до 01 квітня 2038 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,45% річних. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору кредит надавався позивачу на споживчі потреби, а саме на придбання нерухомого майна.

Зазначала, що 06 жовтня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №012-2008-2853 між нею та ВАТ «Універсал Банк» був укладений договір іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №012-2008-2853 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 були укладені договори поруки. Крім того, 18 квітня 2013 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №012-2008-2853 між відповідачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Звертала увагу на те, що при наданні кредиту відповідач не дотримав та грубо порушив встановлені законодавством України імперативні вимоги законодавства та приписи Національного банку України, які визначені законом як істотні та необхідні для даного виду договорів, саме: не виконав вимог Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами» щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою, що є істотними умовами для такого виду договорів. Відповідачем перед укладенням кредитного договору позивачу не надана повна та достовірна інформація про умови споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою, що є істотними умовами для такого виду договорів, було допущено порушення прав позивача як споживача фінансових послуг банку, кредитний договір №012-2008-2853 від 06 жовтня 2008 року не відповідає чинному законодавству України, у зв`язку з чим має бути визнаний недійсним.

З аналізу кредитного договору та договору іпотеки від 06 жовтня 2008 року встановлено, що в кредитному договорі не зазначена інформація щодо сукупної вартості кредиту; не надана повна та достовірна інформація щодо валютних ризиків та їх вплив на подорожчання кредиту; не надана повна та достовірна інформація щодо схем погашення заборгованості за кредитом, їх переваг та недоліків; умови кредитного договору є несправедливими; не розкрито обов`язкові умови щодо економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу; не встановлено інфляційного застереження та відсутні дані щодо індексації інфляційних втрат вартості предмета іпотеки та збереження її реальної вартості.

За таких обставин, позивач просила визнати порушеними її права як споживача фінансових послуг; визнати недійсним кредитний договір №012-2008-2853 від 06 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» з моменту укладення; визнати недійсним договір іпотеки від 06 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» з моменту укладення; скасувати заборону відчуження нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 , накладеної приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н.Т. та зареєстрованого в реєстрі за № 5721 (т. 1 а.с. 9-15, т. 2 а.с. 46-60).

Представником АТ «Універсал Банк» - Шумейко П.М. було подано заперечення на позовну заяву, на обґрунтування яких зазначив, що Додатком № 1 та № 2 до кредитного договору було визначено перелік та вартість супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, а також передбачено графік платежів. Зазначив, що перед укладенням кредитного договору банком було надано ОСОБА_1 крім інших документів, також документ «Кредит на придбання нерухомості та вторинному ринку» від 11 вересня 2008 року, підписаний безпосередньо позивачем. В даному конкретному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови для позивача, оскільки при підписанні договору позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору, у зв`язку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору. При укладанні кредитного договору, позивача було належним чином проінформовано про всі істотні умови договору, щодо способу, термінів погашення кредиту, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, що підтверджується наявністю особистого підпису позичальника на самому договорі та на інших документах, які надавались банком позичальнику відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (т. 1 а.с. 50-52).

Також представник АТ «Універсал Банк»- Шумейко П.М. звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що строк на подання позовної заяви закінчився 06 жовтня 2011 року, проте, позивач звернулася до суду у березні 2016 року (т. 1 а.с. 53).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (т. 1 а.с. 35-38, т. 2 а.с. 112-118а).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою (т. 1 а.с. 28-34).

Із повідомлення №01-15/363/19 від 11 квітня 2019 року Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Київської області Зельдич О.М. вбачається, що 19 липня 2019 року до Апеляційного суду Київської області надійшла цивільна справа №361/1602/16-ц для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2018 року (т. 1 а.с. 4-5).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2018 року (т. 1 а.с. 140).

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті «Голос України» №185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

На виконання вимог Указу Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційним судом Київської області були сформовані списки для передачі судових справ і матеріалів до Київського апеляційного суду, зокрема, і цивільної справи №361/1602/16-ц. Однак при здійсненні такої передачі зазначена справа була втрачена.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2019 року втрачене судове провадження у цивільній справі №361/1602/16-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, скасування заборони відчуження нерухомого майна та застосування наслідків недійсності правочину відновлено частково на підставі зазначених в ухвалі документів (т. 2 а.с. 120-124).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2018 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування скарги зазначила, що висновок суду в частині достовірності та повноти отриманої інформації щодо умов кредитування не відповідає наявним у справі доказам та суперечить вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд не надав оцінки тій обставині, що ані інформаційний листок «Кредит на придбання нерухомості на вторинному ринку» від 11 вересня 2008 року, ані в подальшому кредитний договір, що оспорюється, не містять порядок та умови конвертації кредитних коштів у гривню. Крім того, судом не надана оцінка тим обставинам, що кредитний договір не містить умов щодо форми отримання позичальником кредитних коштів (у готівковій чи безготівковій) а також, що інформація про форму видачу кредиту, отримана позичальником перед підписанням спірного кредитного договору, не відповідає формі видачі кредиту, зазначеній в кредитному договорі. Також зазначила, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку; що судом першої інстанції не зазначено, відповідно до якого курсу гривні до швейцарського франку судом встановлений еквівалент, оскільки в самому кредитному договорі, що оспорюється, еквівалент в гривні не зазначений; що відповідач на момент укладення оспорюваного кредитного договору не мав ані можливості, ані наміру виконувати зобов`язання за кредитним договором з видачі кредитних коштів у швейцарських франках; що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відхилив доводи позивача, що ануїтетна схема погашення кредиту є несправедливою умовою кредитного договору по відношенню до позивача. Звернула увагу на те, що суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що право здійснювати операції торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України відповідач отримав лише 24 вересня 2009 року, тоді як станом на дату укладення оспорюваного кредитного договору 06 жовтня 2008 року відповідач мав право здійснювати операції з валютними цінностями в межах додатку до дозволу №92-1 від 07 грудня 2007 року, яким операції торгівлі іноземною валютою на валютному ринку України не передбачені (т. 1 а.с. 28-34).

Представником АТ «Універсал Банк» - Іващенко І.О. було подано відзив на апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначено, що апелянт необґрунтовано посилається на незаконність рішення суду першої інстанції, оскільки позивач не довела суду, що у момент укладення оспорюваних договорів її права як споживача було порушено, зокрема, нею не було доведено факту наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків і чим саме їй завдано було шкоди за погодженими і підписаними нею особисто умовами. Вказував на те, що банк зі свого боку жодним чином не впливав на рішення громадянки щодо отримання кредиту та укладення оспорюваних договорів на підписаних нею умовах, а підписанням цієї анкети-заяви позивач ОСОБА_1 підтвердила, що надана їй банком інформація для отримання кредиту у АТ «Універсал Банк», зокрема, щодо умов кредитування та орієнтовної сукупної вартості кредиту є достовірною і повною, отримана нею в письмовій формі у повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства України про захист прав споживачів (т. 1 а.с. 39-45).

У судовому засіданні представник Банку - адвокат Казаєва О.О. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеною ними адресою, проте вказані особи були повідомленні розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Повідомлення про зміну адреси місця проживання (перебування) від зазначених осіб до суду не надходили. Крім того, апелянт ОСОБА_1 була сповіщена особисто повідомленням через засоби зв`язку (мобільного), які забезпечують фіксацію такого повідомлення (т. 2 а.с. 139, 154-161, 171-172, 179-188, 194-216).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 вересня 2008 року позивач ОСОБА_1 звернулася до ВАТ «Універсал Банк» із анкетою-заявою на отримання іпотечного кредиту для придбання нерухомості - квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 105-111, 204-207).

У цій анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначила свої паспортні дані щодо зареєстрованого місця проживання; відомості щодо освіти, спеціальності; місця роботи та посади; суму і валюту кредиту (240 000,00 швейцарських франків), строк кредитування (360 місяців), розмір процентів (12,45% річних), графік погашення кредиту (ануїтет).

Підписанням цієї анкети-заяви позивач ОСОБА_1 підтвердила, факт отримання від банку інформації (в письмовій формі) для отримання кредиту у ВАТ «Універсал Банк», зокрема, щодо умов кредитування та орієнтовної сукупної вартості кредиту у кредитора відповідно до вимог чинного законодавства про захист прав споживачів (т. 1 а.с. 202-207).

11 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримано інформацію про умови кредитування на придбання нерухомості на вторинному ринку та графік погашення кредиту, де зазначено, що вона з вказаними умовами кредитування, орієнтовною сукупною вартістю кредиту, а також перевагами та недоліками продукту ознайомлена, що підтверджується підписом позивача (т. 1 а.с. 202-203).

Також ОСОБА_1 підписала інформацію для клієнта, в якій визначено параметри кредиту та додаткові витрати, приблизна сума витрат (т. 1 а.с. 211).

У матеріалах справи також мітиться підписана заява ОСОБА_1 , в якій вона повідомила про те, що ознайомлена з умовами обслуговування, запропонованими ВАТ «Універсал Банк», зокрема, що сплачує комісії за отримання та обслуговування кредиту лише ВАТ «Універсал Банк» (т. 1 а.с. 216).

06 жовтня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 012-2008-2853 (на придбання майна), за умовами п.п. 1.1.-1.5. якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 167 690,00 швейцарський франків, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,45% річних. Строк кредитування за цим договором становить по 01 квітня 2038 року. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Погашення платежів здійснюється позичальником у валюті кредиту (т. 1 а.с. 58-63, т. 2 а.с. 61-72).

Банк свої зобов`язання за цим кредитним договором виконав повністю, надав позивачу ОСОБА_1 кредит у визначеній договором сумі в розмірі 167 690,00 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті становить 721 628,93 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 0122900CHF003665/51827 від 06 жовтня 2008 року (т. 1 а.с. 121).

За змістом п. 2.4. кредитного договору від 06 жовтня 2008 року погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати Позичальником щомісячних платежів, який складається з частини погашення основної суми кредиту та процентів за попередній платіжний період (один місяць).

У додатку № 1 до кредитного договору від 06 жовтня 2008 року визначено перелік та вартість супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту (т. 2 а.с. 71-72).

У додатку № 2 до кредитного договору від 06 жовтня 2008 року міститься графік платежів, підписаний ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 67-70).

18 квітня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 012-2008-2853 від 06 жовтня 2008 року (т. 1 а.с. 64-80).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за зазначеним кредитним договором банком було укладено договори поруки з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 81-90, 91-100, 101-103).

У забезпечення виконання боргових зобов`язань за вказаним вище кредитним договором 06 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» був укладений договір іпотеки (нерухомого майна - квартири), який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Самко Н.Т., зареєстрований в реєстрі за № 5720, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 97,1 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу цієї квартири від 06 жовтня 2008 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3172625 (т. 2 а.с. 102-104).

Згідно з п. 9.5 кредитного договору позичальник, уклавши цей договір, підтверджує, що: розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та їй повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти; до укладення цього договору позичальник у письмовій формі ознайомлена банком з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями Позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування; орієнтовною сукупною вартістю кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів, тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту, тощо.

Заперечуючи проти доводів апелянта, представник Банку - адвокат Казаєва О.О. зазначала, що обставини відповідності вимогам законодавства оспорюваних ОСОБА_1 правочинів були встановлені набравшим законної сили рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 361/7446/17, і вказані обставини, з огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не потребують повторного доведення (т. 2 а.с. 217-234).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

За змістом ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, позивач просила визнати порушеними її права як споживача фінансових послуг, визнати недійсним кредитний договір №012-2008-2853 від 06 жовтня 2008 року, визнати недійсним договір іпотеки від 06 жовтня 2008 року, скасувати заборону відчуження нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 , з тих підстав, що відповідачем не надано повної та достовірної інформації щодо умов кредитного договору, які є істотними.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України(у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору.

Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Згідно з пунктом 2.1 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору), банки зобов`язанні перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши, зокрема, умови кредитування, а саме можливу суму кредиту; орієнтовну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

У пунктах 2.4, 2.5 Правил встановлено, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

У пунктах 3.1, 3.2 Правил передбачено, що банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору про надання кредиту відповідач повідомив позивача у письмовій формі про усі умови кредитування, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору), про що свідчать підписані позивачем умови кредитування та інформація для клієнта, а також анкета заява від 11 вересня 2008 року (т. 1 а.с. 202-203, 211).

Кредитний договір містить усі умови, передбачені ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Судом встановлено, що кредитний договір від 06 жовтня 2008 року містить наступні істотні умови: мету надання кредиту; форми його забезпечення; розмір процентів за користування кредитом; суму кредиту, строк, на який надається кредит; детальний опис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту і обсяги та розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору № 012-2008-2853 від 06 жовтня 2008 року вбачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема, суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, сплати усіх платежів за кредитним договором, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядку їх сплати, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, умов забезпечення кредиту.

Враховуючи вказане, обґрунтованим є висновок суду, що даний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

До того ж ОСОБА_1 , заповнюючи 11 вересня 2008 року анкету-заяву на отримання іпотечного кредиту та ознайомившись з його умовами, перевагами і недоліками, мала реальну можливість не укладати цей кредитний договір, тобто відмовитися від його укладення, однак на момент його підписання додаткових вимог щодо умов спірного договору не заявляла, у подальшому виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов`язання, сплачуючи кредит і проценти за користування наданими їй коштами, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов оспорюваного нею договору.

Крім того, ОСОБА_1 неодноразово зверталася до банку із заявами про реструктуризацію кредиту (т. 1 а.с. 220-244).

В укладеному між сторонами договорі, який складається із кредитного договору, графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, тарифів банку, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір плати за користування кредитними коштами, реальна процентна ставка, абсолютне подорожчання кредиту, права та обов`язки банку та позичальника.

Підпис позивача у цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання нею свого примірнику даного договору та ознайомлення в письмовій формі з інформацією про умови кредитування: сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої є необхідним при укладенні кредитного договору.

Вказане підтверджується підписами позивача у кредитному договорі та договорі іпотеки. Такі підписи містяться на кожній сторінці договору та у всіх додатках до договору.

Крім того, позивачу перед укладенням кредитного договору було роз`яснено про валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки внутрішня воля позичальника була спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, а саме отримання кредиту саме в іноземній валюті та його належного виконання також у валюті кредиту.

Встановивши, що ОСОБА_1 була ознайомлена з усіма умовами кредитування,а банком в свою чергу було надано усю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору були порушені права позивача як споживача послуг, а також те, що умови укладеного між сторонами договору є несправедливими і правочин вчинений з використанням нечесної підприємницької практики.

Посилання позивача на порушення банком вимог Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» колегія суддів відхилила, оскільки цей закон встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном, тому застосуванню не підлягає до даних правовідносин.

За таких обставин, при розгляді справи позивачем належними і допустимими доказами не доведено порушення її прав та охоронюваних законом інтересів при укладанні кредитного договору. Матеріалами справи підтверджено, що при реалізації позивачем прав позичальника - споживача фінансової послуги - отримання кредиту не було порушено чи обмежено її прав на свободу вибору та волевиявлення, не було встановлено принципів нерівності сторін по кредитному договору та будь-яким чином не було обмежено права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови кредитування, а відтак і не встановлено порушень прав споживача в Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору.

За змістом ст. 18 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

У оспорюваному договорі іпотеки від 06 жовтня 2008 року наявні усі умови, визначені вказаною ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи вказане, похідні вимоги позивача про визнання договору іпотеки недійсним та скасування заборони відчуження нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач станом на день укладення кредитного договору не мав право здійснювати операції торгівлі іноземною валютою спростовуються наявним в матеріалах справи додатком до банківської ліцензії № 92-1 від 07 грудня 2007 року, в якому зазначено перелік операцій з іноземною валютою, які має право здійснювати АТ «Універсал Банк» (т. 1 а.с. 114-115).

Доводи позивача про те, що вона не була попереджена про валютні ризики є такими, що стосуються обох сторін договору і не є самі по собі підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, питання про застосування строку позовної давності судом не вирішувалося.

Отже, висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення районного суду - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 14 серпня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова