Справа № 454/1921/18 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/2291/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:68
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Сеньків Х.І.;

ОСОБА_3 і її представника - адвоката Чернявського Р.І.;

ОСОБА_1 і його представника - адвоката Матвійчук Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої доньки сторін, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, позивачкою ОСОБА_3 (т.1, а.с. 2-3).

13 липня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 , в якому просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої доньки з батьком, ОСОБА_1 (т.1, а.с. 19-24).

Оскаржуваним рішенням первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає по АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (т.2, а.с. 235-243).

Дане рішення оскаржила представник ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 , покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права.

Вважає, що висновок суду про те, що „батьки" рекомендації лікарів стосовно малолітньої дитини виконують, не відповідає дійсності, оскільки мама дитини, ОСОБА_3 „ігнорує дані рекомендації, не дотримується призначення лікарів".

Стверджує, „що позивачка не надала жодного доказу того, що проживання дитини з нею відповідає якнайкращим інтересам дитини", а відтак вважає, що суд порушив вимоги статті 181 СК України, за змістом яких першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню саме інтересів дитини.

Вважає, що суд не дав належної оцінки показам свідків про халатне ставлення ОСОБА_3 до своїх материнських обов`язків, в результаті чого „дитина постійно була в недоглянутому стані, голодною".

Стверджує, що ОСОБА_3 ніколи не працювала, не має самостійного доходу, оскільки проживала за кошти своєї матері, які остання пересилає з-за кордону, а після її одруження з ОСОБА_1 - за його кошти (т.3, а.с. 2-11).

В судовому засіданні 09 грудня 2019 року сторони (батьки малолітньої дитини) та їхні представники дали свої пояснення по суті спору і судом (з урахуванням отриманих пояснень та матеріалів справи) в судовому засіданні було оголошено перерву та визнано обов`язковою явку в судове засідання представників органів опіки та піклування - Сокальської районної державної адміністрації Львівської області та Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (т. 3, а.с. 152-155, 157-159).

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (том 4, а.с. 12-17), Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, а Сокальська районна державна адміністрація Львівської області надіслала до суду клопотання про апеляційний розгляд справи за відсутності її представника (том 4, а.с. 18).

Крім цього, у березні 2020 року Сокальська районна державна адміністрація - у відповідь на викладене у листі суду від 27.12.2019 року - надіслала на адресу суду додаткові пояснення по суті спору з долученими до них копіями документів (том 3, а.с. 248-260).

В судовому засіданні 12 серпня 2020 року від сторін спору та їхніх представників не поступило заперечень щодо можливості завершення апеляційного розгляду справи за вищенаведених обставин, а саме - за неявки в судове засідання представників Сокальської районної державної адміністрації та Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони ОСОБА_3 і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається сторонами спору, що сторони по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і після розірвання шлюб між ними 03.05.2018 року донька сторін за взаємною згодою між батьками залишилась проживати разом з матір`ю (том 1, а.с. 5, 7-8).

За результатами розгляду заяви батька, ОСОБА_1 , комісією з питань захисту прав дитини Сокальської райдержадміністрації рішенням від 13 червня 2018 року № 54 було визначено спосіб участі батька у вихованні доньки шляхом його зустрічей з нею у будні дні тричі на тиждень та один вихідний день з 10 до 20 години за його місцем проживання без присутності матері (том 1, а.с. 48).

06 липня 2018 року мама малолітньої, ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до батька дитини, ОСОБА_1 , про визначення місця проживання доньки разом з нею (т.1, а.с. 2-3), а 13 липня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов - про визначення місця проживання доньки разом з ним (т.1, а.с. 19-24).

Згідно наявного у справі висновку Служби у справах дітей Сокальської районної державної адміністрації Львівської області від 17.08.2018 року № 1650/01-11, «на підставі зібраних документів, служба у справах дітей Сокальської районної державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 » (том 1, а.с. 153).

А згідно наявного у матеріалах справи протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 20.08.2018 року № 12, ця комісія «на підставі зібраних документів вирішила визначити місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 » (том 1, а.с. 227-229).

Розпорядженням Сокальської районної державної адміністрації від 31.08.2018 року № 537 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» «на підставі зібраних документів, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації від 20 серпня 2018 року № 86» визначено «місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 » (том 1, а.с. 146).

Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відтак, враховуючи вищенаведені «розбіжності» судом апеляційної інстанції було надіслано відповідний запит до Сокальської районної державної адміністрації Львівської області, як органу опіки та піклування (т. 3, а.с. 157-158), у відповідь на який Сокальська районна державна адміністрація надіслала на адресу суду додаткові пояснення з долученими до них копіями документів, з яких вбачається, що вищезгадане розпорядження Сокальської районної державної адміністрації від 31.08.2018 року № 537 було прийнято на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації від 20 серпня 2018 року, оскільки (на твердження голови райдержадміністрації) висновок Служби у справах дітей Сокальської районної державної адміністрації від 17.08.2018 року (про визначення місця проживання ОСОБА_4 з матір`ю, ОСОБА_3 ) «носить рекомендаційний характер». В той же час, при голосуванні за рішення комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації від 20 серпня 2018 року (про визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком, ОСОБА_1 ) 6 (шість) членів згаданої комісії «утрималося», однак рішення було прийнятим, оскільки 9 членів комісії проголосувало «за» це рішення.

В розпорядженні Сокальської районної державної адміністрації від 31.08.2018 року № 537 (так само, як і в рішенні комісії з питань захисту прав дитини від 20.08.2018 року) зазначається, що це розпорядження (як і згадане рішення) прийнято «на підставі зібраних документів» (копії яких суд і просив подати до матеріалів справи у згаданому запиті від 27.12.2019 року).

При цьому Сокальською районною державною адміністрацією було надіслано до суду апеляційної інстанції в якості «зібраних документів» «на підставі» яких і були прийняті вищезгадані рішення комісії з питань захисту прав дитини від 20.08.2018 року, а у подальшому (з урахуванням цього рішення) - і розпорядження Сокальської районної державної адміністрації від 31.08.2018 року № 537:

-висновок Служби у справах дітей Сокальської районної державної адміністрації від 17.08.2018 року (про визначення місця проживання ОСОБА_4 з матір`ю, ОСОБА_3 );

-характеристику на ОСОБА_3 з місця проживання останньої (згідно якої «від сусідів та органів правопорядку на ОСОБА_3 скарг не надходило. Квартирну плату та комунальні послуги сплачує регулярно»);

-довідку Червоноградського відділу поліції, згідно якої ОСОБА_3 «до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася», а ОСОБА_1 протягом 2017-2018 років 7 (сім) разів притягувався до адміністративної відповідальності: за статтями 173-2, 182, 185, 122 КУпАП;

-довідку Сокальської центральної районної лікарні про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувають;

-акт обстеження умов проживання за місцем проживання дитини з матір`ю, згідно якого «умови проживання задовільні, в домі чисто, тепло» (том 3, а.с. 248-260).

Як вбачається з вищенаведеного, висновок органу опіки та піклування (розпорядження Сокальської районної державної адміністрації від 31.08.2018 року № 537) про визначення «місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 » не можна визнати обґрунтованим, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції мав усі підстави для його критичної оцінки та не погодження з ним при ухваленні рішення по справі.

Як стверджується матеріалами справи, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 11.03.2019 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису та заборонено на шість місяців ОСОБА_1 наближатись до місця проживання (перебування), навчання, роботи ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести з нею листування, телефонні переговори тощо (том 2, а.с. 160).

Як визнав в суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 , вищезгадане рішення суду він не оскаржував.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання любу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозумінн між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Визначаючи місце проживання дитини з мамою, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам, на підставі яких достатньо повно установив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, яка повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В той же час, в доводах апеляційної скарги не наведено обставин, які можна було б визнати винятковими і які б свідчили про неможливість проживання малолітньої дівчинки (станом на час ухвалення оскаржуваного рішення - віком два з половиною роки) разом з матір`ю.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 червня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 13 серпня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.