Справа № 236/2224/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря - Безорчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман Донецької області за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за тією ж адресою, яка належала померлому ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ДН № 179778, виданого Криволуцькою сільською радою 06 липня 1995 року, а також на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лиманської міської ради (колишня Криволуцька сільська рада Лиманського району Донецької області), яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 108335, виданого Краснолиманською міською радою 24 червня 2005 року. За життя ОСОБА_2 був складений заповіт, яким померлий все своє майно на випадок смерті заповідав позивачу ОСОБА_1 . Для оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до Лиманської державної нотаріальної контори, де йому були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки. Однак, постановою державного нотаріуса від 02 червня 2020 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у зав"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім"я садкодавця. Згідно технічної документації зазначений житловий будинок був побудований в 1972 році та право власності на нього зареєстровано в БТІ не було. Позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті його батька - ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с. 71).

Відповідач - представник об"єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить розглянути справу без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства, про що суду надав відповідну заяву (а.с.80).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21 березня 2019 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крива Лука Лиманського району Донецької області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, загальною площею 51,4 кв.м., в тому числі житловою площею 30,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0212, призначеної для будівництва та обслуговуванняжитлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,, та земельної ділянки, кадастровий номер :05:000:0116, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Криволуцька сільська рада Лиманського району Донецької області).

За життя ОСОБА_2 був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Криволуцької сільської ради Краснолиманського району Донецької області Філоненко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 24, згідно з яким ОСОБА_2 все своє майно заповідав позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 19).

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Цивільне законодавство України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності за ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 від 12 травня 1952 року (а.с. 18). Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 1258, 1261 ЦК України як спадкоємець за законом та за заповітом звернувся до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав та у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Так, згідно повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 23 липня 2020 року після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа № 178/2019 на підставі заяви ОСОБА_1 від 10 квітня 2019 року; з іншими заявами про прийняття спадщини обо відмову від її прийняття ніхто не звертався (а.с. 75).

Так, позивач ОСОБА_1 02 червня 2020 року отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0212, призначену для будівництва та обслуговуванняжитлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10), та земельну ділянку, кадастровий номер :05:000:0116, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лиманської міської ради (колишня Криволуцька сільська рада Лиманського району Донецької області) (а.с. 13).

Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)Алексєєвої В.Є. від 02 червня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на житловий будинок, на ім"я померлого ОСОБА_1 (а.с. 18).

Позивач ОСОБА_1 як спадкоємиць не може оформити право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня.

Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , домоволодіння складається з: житлового будинку "А-1", загальною площею 51,4 кв.м., в тому числі житловою площею 30,2 кв.м., з відповідними господарськими будівлями та спорудами: сарай "Б", сарай "В", літня кухня "Г", льох "Д", огорожа № 1; зазначений рік побудови будинку - 1972 рік, дані про те, що будинок побудований самочинно відсутні (а.с.20-24).

Згідно звіту № 75/02 від 07 червня 2020 року, виготовленого КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ, вартість зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 53312,00 гривень (а.с.26-27).

Відповідно інформації від 15 січня 2020 року, наданої КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов`янськ, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в бюро ні за ким не зареєстровано (а.с.16).

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті13 Конвенції пр озахист правлюдини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно дост. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

В інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Виший Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Право власності на спірний будинок, який входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , набувалося в порядку, який існував на час його будівництва.

З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків".

Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Згідно з відомостями з погосподарських книг ОСОБА_2 був головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30-60).

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги ОСОБА_2 своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив)(а.с.16).

Причиною звернення позивача з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість його як спадкоємця, який прийняв спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Такий випадок є характерним для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статті 81 та 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставіКонституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Письмові докази, які додані до позову підтверджують той факт, що дійсно ОСОБА_2 був власником майна, яке складається із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому на законних підставах.

Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. 15, 16, 25, 328, 337, 392, 1216, 1218,1241,1245,1262,1268,1269 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок "А-1", загальною площею 51,4 кв.м., в тому числі житловою площею 30,2 кв.м., з відповідними господарськими будівлями та спорудами: сарай "Б", сарай "В", літня кухня "Г", льох "Д", огорожа № 1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крива Лука Лиманського району Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 13 серпня 2020 року.

Суддя -