Справа № 461/1467/20 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1652/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р, Левика Я.А.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 квітня 2020 року, постановлене в складі головуючого - судді Зубачик Н.Б. у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №Z75.00408.004879259 від 04 лютого 2019 року в розмірі 23365,36 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2100 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

В обґрунтування поданого позову позивач покликався на те, що 04 лютого 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z75.00408.004879259, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 16000 грн., зі сплатою 9,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просив позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 квітня 2020 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість за кредитним договором №Z75.00408.004879259 від 04.02.2019 в розмірі 18278,96 грн., яка складається із наступного: основний борг 11604,85 грн., прострочений борг 3894,16 грн., прострочені проценти 1305,23 грн., строкові проценти 100,97 грн.та пеня за несвоєчасне погашення платежів 1373,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1644,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) 1642,85 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржило АТ «Ідея Банк».

В апеляційній скарзі покликається на те, що хибним є висновок суду першої інстанції щодо нікчемності передбаченої Кредитним договором умови про нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, адже такий суперечить ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, згідно якої правочин є нікчемним, якшо його недійсність встановлена законом, в той же час законодавством, чинним на час укладення Кредитного договору, не було заборонено передбачати у договорах споживчого кредиту умови про нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, як і не передбачено вимоги щодо безоплатності послуг, за які вище вказана плата встановлена, а отже недійсність вказаної умови не встановлена законом, з огляду на що така не може вважатися нікчемною.

На думку скаржника, за відсутності рішення суду, котрим було б визнано недійсною вище вказану умову Кредитного договору про нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості така, як і Кредитний договір в цілому, охороняється передбаченою ст. 204 ЦК України презумпцією правомірності правочину, за якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказує, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги АТ «Ідея Банк» про стягнення з Відповідача заборгованості по оплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредиту у сумі 5086 грн. 40 коп., є результатом помилкового застосування законодавства, котре, на час виникнення спірних у даній справі правовідносин, уже не було чинне, з огляду на що судом першої інстанції помилково не було застосовано у даній справі Закон України «Про споживче кредитування», а також, всупереч ч. 4 ст. 263 ЦПК України, не враховано висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 26 грудня 2019 року у справі №467/555/19.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 квітня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги АТ «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 5086 грн 40 коп..; та ухвалити в цій частині нове рішення, котрим вище вказану вимогу АТ «Ідея Банк» задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» понесені у даній справі судові витрати у розмірі 7355 гри.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, 04.02.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір №Z75.00408.004879259, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 16000 грн., зі сплатою 9,99 % річних, з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів /а.с.6-9/.

Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується копією меморіального ордеру №Z75.00408.004879259 /а.с.14-15/. Однак, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж ОСОБА_1 був здійснений 21.12.2019 року.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором №Z75.00408.004879259 від 04.02.2019року, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 28.01.2020 року становить 23365,36 грн. та складається із наступного: основний борг 11604,85 грн., прострочений борг 3894,16 грн., прострочені проценти 1305,23 грн., строкові проценти 100,97 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 462,40 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 4624 грн. та пеня за несвоєчасне погашення платежів 1373,75 грн.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 10.12.2019 року вих. №12.4.2/№Z75.00408.004879259 на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень (а.с.18-22). Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до ОСОБА_1 будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Однак, ОСОБА_1 належним чином не відреагувала на вимогу та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконала.

Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення нарахованої плати за обслуговування кредиту та простроченої плати за обслуговування кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначені Закону України «Про захист прав споживачів», такі позовні вимоги є незаконними, оскільки встановлення винагороди за обслуговування кредиту, що за своїм змістом передбачає компенсацію за рахунок позичальника дій банку, які він здійснює на свою користь, і які супроводжують кредит.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5 частини 4 статті 265 ЦПК України встановлено, що у мотивувальній частині рішення суду зазначаються норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відмовляючи у задоволенні вимог Акціонерного товариства «Ідея Банк» в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 5086 грн. 40 коп., суд першої інстанції посилався на ч.ч. 4,5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою №168 Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року.

Однак, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на момент укладення кредитного договору №Z75.00408.004879259 від 04 лютого 2019 року, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування в частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, втратили чинність на підставі Постанови Національного банку України від 8 червня 2017 року № 49 та на час укладення кредитного договору від 04 лютого 2019року вже не були чинними.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 8 червня 2017 року №49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно із пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, які дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір №Z75.00408.004879259, з яким банк надав клієнту кредит у сумі 16 000 грн. зі сплатою 9,99 % річних. Відповідачка, в свою чергу, зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом та погасити кредит відповідно до графіку щомісячних платежів. ОСОБА_1 отримала від банку кредитні кошти, однак зобов`язання за договором не виконала .

Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, борг ОСОБА_1 станом на 28 січня 2020 року становить 23 365, 36 грн.; складається з основного боргу - 11 604, 85 грн., простроченого боргу - 3894,16 грн., строкових процентів - 100,97 грн., прострочених процентів - 1305, 23 грн., нарахованої плати за обслуговування кредиту - 462,4 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 4624 грн. та пені за несвоєчасне погашення платежів - 1373 грн.

В матеріалах справи міститься кредитний договір №Z75.00408.004879259 від 04 лютого 2019 року з підписом ОСОБА_1 із зазначенням його анкетних даних, який не визнавався недійсним.

Відповідно до цього договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Обслуговування кредиту банком включає в себе: -надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, з направленням СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунках позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Графік щомісячних платежів за кредитним договором наведений в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка міститься в п. 6.1 кредитного договору, підписаного сторонами.

У стовпчику 7.4. вищезазначеної таблиці зазначено розмір місячних платежів за плату за обслуговування кредиту, що визначено та погоджено сторонами кредитного договору.

Встановлено, що між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим кредитний договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до ст. 526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/455/19.

Отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», передбачено умовами кредитного №Z75.00408.004879259 від 04 лютого 2019 року, який погоджено та підписано сторонами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та стягнення з відповідача в користь позивача нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 9950 гривень 02 копійки.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 7 355 грн. судового збору, що складається з наступного: 2102 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також 3153 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 5086 гривень 40 копійок та в частині розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» в цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 5086 ( п`ять тисяч вісімдесят шість) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 7 355 грн. судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Левик Я.А.