Справа № 6-39/2010
Провадження № 22-ц/4808/74/20
Головуючий у 1 інстанції Бойко М.Я.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.
суддів: Пнівчук О.В, Томин О.О.,
за участю секретаря: Турів О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Долинки Ореста Антоновича на ухвалу Калуського міськрайонного суду в складі судді Бойка М.Я., постановлену 20 квітня 2010 року в м. Калуші Івано-Франківської області, по матеріалах відновленого судового провадження у справі за поданням міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

встановив:
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 20 квітня 2010 року задоволено подання МВ ДВС Калуського МУЮ. Заборонено ОСОБА_1 виїзд за межі України до сплати в дохід держави 3 796,00 грн вартості автомобіля та на користь ОСОБА_2 10 961,40 грн боргу, 500,00 грн моральної шкоди та 549,00 грн судових витрат, а всього 12 010,40 грн.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що на виконанні у Калуському МВ ДВС Калуського МУЮ знаходяться виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 боргу. Разом з тим, останнім судові рішення не виконано і кошти не сплачено. Обмежуючи боржника в праві виїзду за кордон суд керувався положеннями статей 5,6 ЗУ «Про виконавче провадження», статтею 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а також статті 210 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду та посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, представник ОСОБА_1 адвокат Долинка О.А. подав апеляційну скаргу. Єдиною підставою для задоволення подання суд вважав наявність на примусовому виконанні двох виконавчих листів про стягнення з боржника коштів. Натомість, будь-яких інших мотивів чи обставин, які б слугували підставою для застосування такого обмеження не встановлено. Разом з тим, обмеження у праві виїзду за межі України могло бути застосовано до особи не тільки за наявності факту невиконаних зобов`язань, а лише в разі ухилення від їх виконання. При цьому інформація, зазначена у довідці №1582 від 01.04.2010 року про несплату боргу, жодним чином не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями суду.

Апелянт також вказує, що до 04.11.2010 року цивільне процесуальне законодавство України не містило норм щодо розгляду подань державного виконавця з цього питання. Тому суд повинен був застосовувати закон, який діяв на час розгляду питання про обмеження у праві виїзду за межі України станом на час постановлення ухвали. Однак, ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» було визначено право суду лише тимчасово затримати або вилучити паспорт громадянина, що перешкоджало його виїзду за кордон. Таким чином, суд вийшов за межі своїх повноважень.

З цих підстав просив ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Згідно даних ЄДР правонаступником міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції є Калуський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.
Правом на подання відзиву Калуський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області не скористалось.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Долинка О.А. доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник Калуського МР ВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції в судове засідання не з`явився. Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до положень статті 372 ЦПК України колегія суддів не вбачає перешкод її розглядові за неявки представника Калуського МР ВДВС.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що постановою Івано-Франківського міського суду від 02.03.1999 року на користь держави з ОСОБА_1 стягнуто 3 796,00 грн вартості автомобіля. Також рішенням Калуського міського суду від 14.04.2000 року (справа №2-696) з останнього стягнуто на користь ОСОБА_2 12 010,40 грн, з яких: 10 961,40 грн боргу, 500 грн моральної шкоди та 549,00 грн судових витрат (а.с. 1-2).

Матеріалами відновленого втраченого судового провадження у цивільній справі № 39/2010 підтверджується, та вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, що видані за судовими рішеннями виконавчі листи знаходились на виконанні у Калуському МВ ДВС Калуського МРУЮ. Згідно довідки відділу №1582 від 01.04.2010 року ОСОБА_1 борг за цими рішеннями не сплатив, що стало підставою для звернення державного виконавця з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Крім того, відповідно до довідки Калуського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області №29908 від 24.12.2019 року на виконанні в відділі ДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-969/2000 від 14.04.2000 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 . Згідно бази даних спецрозділу АСВП, виконавче провадження завершено 17.02.2012 року. Станом на 24.12.2019 року виконавчий лист повторно на виконання до Калуського МРВ ДВС не надходив (а.с. 52).

Актом від 01.02.2016 року ВДВС Калуського МРУЮ засвідчено знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строків їх зберігання (а.с. 54-55).

Задовольняючи подання МВ ДВС Калуського МУЮ, суд першої інстанції дійшов переконання, що застосування такого заходу як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України обумовлено наявністю невиконаних останнім зобов`язань за судовими рішеннями.

Однак, колегія суддів не може погодитися з цим висновком з огляду на таке.

Відповідно до статті 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено тільки законом.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, і які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

З`ясовано, що на час розгляду подання відділу державної виконавчої служби ЦПК України не було врегульовано порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Доповнено ЦПК України статтею 377-1 Законом України N 2677-VI від 04 листопада 2010 року, яка введена в дію лише 08 березня 2011 року.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 встановлений порядок звернення державного виконавця з поданням до суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну у разі не виконання боржником своїх зобов`язань.

В силу частин 3 та 4 статті 2 ЦПК України ( в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Отже, суду належало застосувати закон, який діяв на час розгляду питання про обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон були визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (в редакції від 24.06.2004 року).
Так, відповідно до частин 2 та 4 статті 6 цього закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини 1 цієї статті (пункт 5 - якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язань). Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини 1 цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовим комісаріатом та консульською службою України.

Тому оскільки Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не передбачав право суду на встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон, суд був наділений повноваженнями лише тимчасово затримати або вилучити паспорт. І саме цей факт слугував перешкодою для виїзду громадянина за кордон.

Аналогічно повноваження суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон не було передбачено і Законом України «Про виконавче провадження», що діяв на час вирішення спірного питання.

За положеннями пункту 4 частини першої, частини другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд вийшов за межі своїх повноважень, тимчасово обмеживши апелянта у виїзді за кордон, тому порушено норми матеріального і процесуального права, що дає підстави для скасування ухвали з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Долинки Ореста Антоновича задовольнити.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 20 квітня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі Українивідмовити.

Стягнути з Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження: проспект Л. Українки, 1, м. Калуш, Івано-Франківська область, ідентифікаційний код 38472755) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 384,20 грн, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин
Судді: О.В. Пнівчук
О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2020 року