ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Чернівці Справа № 715/1357/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Григорчака Ю.П., дата складання повного тексту рішення 28.11.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки з 600 грн на 2000 грн до досягнення нею повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.02.2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 аліменти у розмірі 600 грн.

Проте, наразі сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини. Їй самій дуже тяжко забезпечувати необхідний рівень для життя доньки, її фізичного, духовного та морального розвитку, оскільки вона вже тривалий час не працює через погіршення стану здоров`я та відсутності принагідних робочих місць. В той же час, відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, працює неофіційно по найму, отримує значний дохід, та, ймовірно, працює за кордоном, інших утриманців не має.

Виходячи із наведеного просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, який визначено рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 лютого 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини

ОСОБА_4 в розмірі 1 700 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням

Провадження №22-ц/822/158/2020 Категорія 50

законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Змінюючи визначений судовим рішенням розмір аліментів з 600 грн до 1 700 грн, суд першої інстанції керувався положеннями ст.192 СК України та виходив з того, що попередній розмір аліментів був визначений рішенням суду в 2014 році з урахуванням відповідного віку дитини, перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох річного віку, а, як наслідок, отримання певних соціальних виплат. На даний час, як вбачається з пояснень представника позивачки, матеріальний стан позивачки погіршився, а потреби дитини зросли. При цьому, суд відхилив доводи представника відповідача щодо перебування на утриманні відповідача ОСОБА_2 іншої неповнолітньої дочки у зв`язку з недоведеністю факту надання ним будь-якої матеріальної допомоги ОСОБА_6 . Крім того, суд взяв до уваги те, що відповідач перебуває в Російській Федерації та здійснює виїзди до інших країн, зокрема Грузії, що підтверджується копією його паспорта, яка додана до заяви про перегляд заочного рішення суду. Також суд відхилив доводи відповідача щодо неналежного його стану здоров`я як платника аліментів, оскільки медична документація, додана на підтвердження даних фактів, датована 2008 роком.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та стягнути з нього на утримання доньки аліменти у розмірі 1 200 грн, які він буде в змозі сплачувати. Вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивач не надала та не довела жодними належними та допустимими письмовими доказами факту погіршення у неї матеріального стану, а у відповідача його поліпшення.

Крім того наголошує, що суд залишив поза увагою, що він вдруге одружений, його дружина не працює, а він за станом здоров`я не працює, у нього відсутнє власне нерухоме майно та транспортні засоби.

Зазначає, що позивачка працює на межами України та проживає там разом із їх спільною донькою, а її заробітку вистачає на утримання спільної доньки.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.02.2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 аліменти у розмірі 600 грн.

З довідки Станівецької сільської ради Глибоцького району №946 від 25.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 прописана та проживає разом з донькою ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно довідок Зарожанської сільської ради №1501 від 18.10.2019 року та №1522 від 22.10.2019 року ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_2 , в даний час ніде не працює, його сім`я складається з дружини ОСОБА_7 (а.с.9 т.2).

Із наданої ОСОБА_2 копії трудової книжки вбачається, що останній на момент розгляду справи офіційно не працевлаштований (а.с.12-14 т.2).

Крім того, в матеріалах справи наявні довідки, видані на ім`я ОСОБА_2 з медичних установ, однак останні датовані 2003 та 2008 роками (а.с.17-20 т.2).

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За правилами ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.23 наведеної Постанови розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні самостійні докази поліпшення чи погіршення матеріального стану сторін по справі, які б свідчили про їх реальні доходи та стан їх здоров`я чи здоров`я дитини на час розгляду справи.

Проте, з часу визначення розміру аліментів в 2014 році на утримання ОСОБА_4 розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років складав 1032 грн, а на момент звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів прожитковий мінімум зріс та змінився вік дитини, і складає для дітей віком від 6 до 18 років 2118 грн. Таким чином, держава визначила необхідність зміни належного матеріального забезпечення дитини відповідного віку в бік збільшення з урахуванням економічних та фінансових процесів.

Також, суд апеляційної інстанції наголошує, що на час прийняття рішення про стягнення аліментів від 06.02.2014 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною та отримувала на неї соціальну допомогу, наразі соціальних виплат ОСОБА_1 не отримує, що свідчить про погіршення її матеріального стану.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про необхідність зміни розміру аліментів, а навпаки, визнають наявність для цього підстав при спорі лише в їх розмірі.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції визначив необхідний їх розмір та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: А.І. Владичана

І.М. Литвинюк