Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Передрій І.В.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник третьої особи - Вернигора В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.Києва звернувся представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просив суд: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 ; передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 для їх подальшого влаштування; стягнути з ОСОБА_2 кошти (аліменти) на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/2 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення кожною дитиною повноліття на особу або установу в якій будуть перебувати діти; стягнути з ОСОБА_3 кошти (аліменти) на утримання дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/2 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення кожною дитиною повноліття на особу або установу в якій буде перебувати дитина.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що на обліку служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації перебувають малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які проживають з матір`ю ОСОБА_2 , яка не працює. Батько дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батьком дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є ОСОБА_3 , який із дітьми не проживає, не працює, матеріально дітей не утримує. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перебувають у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_2 має посвідчення багатодітної родини, перебуває на обліку дільничних офіцерів поліції за категорією «сімейний насильник» та «особа яка вживає наркотики», неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності. ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності. Санітарний стан у квартирі, в якій проживають діти, незадовільний. За місцем фактичного проживання ОСОБА_3 для малолітніх дітей не створені умови для проживання та виховання. Діти спостерігаються у лікарів з різними діагнозами. Мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 на момент відвідування лікарем дітей вдома постійно відсутні. Матір дітей уникала обстеження дітей під різними приводами. За ініціативи служби у справах дітей діти були влаштовані на проходження повного медичного обстеження до Київської міської дитячої клінічної туберкульозної лікарні. На даний час діти проживають разом з мамою та бабусею. Мати не приділяє достатньої уваги їх вихованню, не створила умов для життя дітей. ОСОБА_3 вживає наркотичні речовини, разом із своїми дітьми не проживає, не працює, не утримує свої малолітніх дітей та не займається їх вихованням. ОСОБА_2 періодично залишає дітей на декілька днів, гроші, що отримує на дітей, використовує на власні потреби. Отже відповідачі цілком свідомо самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування дітям; не спілкуються з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не дають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти; не створюють належних умов для проживання та розвитку дітей; не цікавляться їх здоров`ям та нехтують їхніми потребами. Разом з тим, відповідачі є хронічними наркоманами, а також ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що відповідно до ст.164 СК України є підставою для позбавлення їх батьківських прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року провадження в даній справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито у зв`язку зі смертю вказаного відповідача.

01 листопада 2019 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.103-108), в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що вироком суду не встановлено факту вживання нею наркотичних засобів, а тим більше факт хронічної наркоманії. У відзиві відповідач стверджує, що дуже любить своїх дітей і всіма силами намагається забезпечити їх усім необхідним. Діти живуть в двокімнатній квартирі з відповідачем та її матір`ю. По сусідству живе бабуся двох старших дітей, де ночують двоє старших дітей. У дітей з батьків залишилась тільки відповідач, яка всіма силами намагається піклуватись про них. Діти люблять відповідача і хочуть бути з нею. Діти мають всі обов`язкові за віком щеплення, регулярно спостерігаються у профільних спеціалістів, харчуються всім необхідним. Квартира, де проживають діти повністю придатна для проживання. Зазначає, що вона не притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. Вважає висновок органу опіки та піклування про необхідність відібрання у неї дітей однобічним, прийнятим без всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин взаємовідносин відповідача з дітьми та таким, що суперечить інтересам дітей.

21 листопада 2019 року до суду від представника позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації - Науменко І.І. надійшла відповідь на відзив (а.с.141-145), в якому зазначено, що за час перебування дітей на обліку в службі у справах дітей та сім`ї, відповідач не влаштувалась на роботу, постійно уникала спілкування із спеціалістами служби. Відповідач має судимості, у тому числі й за ч.1 ст.309 КК України, за незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів для власного вживання, чим підтверджується наркозалежність відповідача. Засудження відповідача за крадіжку з проникненням до житла свідчить про те, що не маючи постійної роботи, вона не може матеріально утримувати дітей. При обстеженні квартири відповідача було встановлено, що санітарний стан незадовільний, дітям не створено належних умов для проживання та виховання. До служби надійшло повідомлення від групи екстреного реагування допомоги дітям, щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків. В повідомленні зазначалось про незадовільний стан помешкання відповідача, діти одягнуті в брудні речі, від матері відповідача відчувався запах алкоголю. Баба - ОСОБА_10 скаржилась, що грошову допомогу на дітей відповідач витрачає на придбання наркотиків, матеріально дітей не утримує та по декілька днів залишає їх. Обстеження дітей лікарями відбулось лише за ініціативи служби у справах дітей та сім`ї. За інформацією фахівця із соціальної роботи, відповідач не створила умов для життя дітей: всі діти сплять на одному ліжку, квартира потребує генерального прибирання, санітарно-гігієнічні умови помешкання незадовільні. Отже, на думку позивача, відповідач свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не дає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не цікавиться їх здоров`ям та нехтує потребами дітей.

Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації - Науменко І.І. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Надала пояснення аналогічні викладеним у заявах по суті справи. Додатково пояснила, що відповідач чотири рази була притягнута до кримінальної відповідальності - за ч.ч.1, 2 ст.309, ч.3 ст.185 КК України, останній вирок від 19 листопада 2019 року. Рекомендації лікарів щодо дітей відповідачем ігноруються. Молодші діти до дитячого садочку не влаштовані. Фактично діти перебуваю з бабусями, відповідач дітьми не цікавиться. Крім того, відповідач проходила лікування від наркотичної залежності.

Представник третьої особи на стороні позивача Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації - Вернигора В.Г. в судовому засіданні просила позов задовольнити та пояснила, що служба почала працювати з родиною відповідача за повідомленням групи швидкого реагування, обстежили умови проживання та виявила їх незадовільність, діти хворіли. Покійний батько старших дітей хворів на туберкульоз, проте діти до втручання представників служби не обстежувались. Під час розгляду справи в суді було повторно обстежено умови проживання, в квартирі було прибрано, проте в квартирі відповідача спав невідомий чоловік із зовнішністю безхатька. В іншій квартирі, де фактично проживають двоє старших дітей умови проживання хороші.

Відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, пояснила, що після смерті батька старших дітей від туберкульозу діти одразу були поставлені на облік у профільного лікаря, проте відповідач щеплення дітям не робила внаслідок протипоказань. Зазначила, що вона не є хронічним наркоманом. Матір відповідача в письмових поясненнях обмовила її. Також пояснила, що любить своїх дітей, справляється як може, має намір стати на облік до служби зайнятості. Зазначила, що працює за документами матері - прибирає сходові клітини в будинках. Не заперечувала, що проходила лікування від наркозалежності та зазначила, що вживала наркотичні засоби декілька разів за пів року - пігулки (метадон), але не регулярно. Працевлаштуватися не мала змоги за станом здоров`я. Має намір оформити дітям пенсію по втраті годувальника. З матір`ю вони сплачують за квартиру, придбають продукти харчування. Зазначила, що займається вихованням дітей та утримує їх. Також пояснила, що з 2005 по 2020 рік в квартирі з ними проживав ще й співмешканець її матері.

Вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, відповідача, допитавши свідків, опитавши в порядку, передбаченому ст.171 СК України дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов наступних висновків.

За даними дублікатів свідоцтв про народження матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , записана відповідач ОСОБА_2 (а.с.19-21).

Записаний батьком двох старших дітей - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , записаний батьком трьох молодших дітей - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.18, 78).

21 лютого 2019 року, на підставі усного повідомлення з метою перевірки отриманої інформації, співробітниками ГЕР та ССДС КМДА були обстежені умови проживання в квартирі АДРЕСА_1 , за результатами якого складено Акт, згідно якого у вказаній квартирі проживають мати - ОСОБА_2 , бабуся - ОСОБА_10 та діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , двокімнатна квартира потребує ремонту та прибирання, меблі в наявності але потребують заміни, речі розкидані у двох кімнатах, багато тарганів, повітря тяжке, відчувається запах тютюну. Зі слів бабусі мама вже довгий час періодично зникає, іде з дому на тиждень або 2-3 доби, за дітьми не доглядає. Нещодавно потрапила до лікарні з наркологічним отруєнням, після того, як отримала гроші на дітей. Двоє старших дітей живуть в сусідній квартирі у бабусі, троє молодших - з мамою в кімнаті. Іграшки є але брудні, діти в брудному одязі. Зі слів бабусі матір постійно вживає наркотики (а.с.13).

Під час обстеження у ОСОБА_10 відібрані письмові пояснення, згідно яких остання проживає разом з донькою та її дітьми. На час перевірки службою матір дітей була відсутня. Матір періодично залишає дітей та зникає на декілька днів. За дітьми доглядають дві бабусі, які докладають всіх зусиль, щоб дати дітям все необхідне. Також в письмових поясненнях викладено прохання, щоб посприяли в тому, щоб матір дітей більше приймала участі у вихованні дітей та кошти, які на них отримує, витрачала на дітей, а не зникала з дитячими коштами на декілька днів (а.с.14).

25 лютого 2019 року у ОСОБА_2 відібрані письмові пояснення, в яких, серед іншого, зазначено, що укладена декларація на медичне обслуговування, діти перебувають на обліку в тубдиспансері. Пояснила, що вживає наркотики та їй запропоновано пройти реабілітацію (а.с.35).

Координатор дитячої благодійної програми Всеукраїнського Благодійного Фонду «ЕЗРА» 22 лютого 2019 року направив на адресу начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації звернення, в якій повідомив про обстеження умов проживання в квартирі АДРЕСА_1 та про спілкування з ОСОБА_2 , яка пояснила, що дійсно періодично вживає наркотики, але не бачить в цьому ніякої проблеми. Останній було надано психологічну консультацію та рекомендовано пройти курс реабілітації (а.с.12).

01 березня 2019 року комісією Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві повторно були обстежені умови проживання в квартирі АДРЕСА_1 , за результатами якого складено Акт обстеження умов проживання дитини, згідно якого у вказаній квартирі не прибрано, квартира вмебльована, є продукти харчування, однак у недостатній кількості, відсутня приготована їжа для дітей. Діти не мають місця для відпочинку, занять, харчування. Є одяг та взуття. Постільна білизна брудна. Умови для дітей створені частково (діти сплять на одному великому ліжку (а.с.33).

За повідомленням Дніпровського управління поліції ГУНП у м.Києві НПУ

від 14 травня 2019 року ОСОБА_2 18 липня 2018 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім`ї), перебуває на обліку за категорією «сімейний насильник» та «особа яка вживає наркотики». В 2017 році притягувалась до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185,

ч.1 ст.309 КК України, з 10 квітня 2019 року є підозрюваною за ч.1 ст.309 КК України (а.с.38-зворот).

Згідно повідомлення директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Дніпровського району м.Києва» №489 від 24 травня 2019 року всі діти перебувають на обліку у лікаря та мають ряд захворювань. Мати ОСОБА_2 на момент відвідування лікарем вдома постійно відсутня (а.с.39).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики СЗШ №146 м. Києва ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, мати не приділяє достатньої уваги вихованню дітей (а.с.40, 40-зворот).

31 травня 2019 року начальнику Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації головним спеціалістом відділу захисту прав дітей подано доповідну, в якій серед іншого, зазначено, що ОСОБА_2 18 липня

2018 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім`ї), перебуває на обліку за категорією «сімейний насильник» та «особа яка вживає наркотики». В 2017 році притягувалась до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України, 10 квітня 2019 року їй повідомлено про підозру за ч.1 ст.309 КК України. ОСОБА_2 на момент відвідування лікарем дітей постійно відсутня. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики СЗШ №146 стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , мати не приділяє достатньої уваги вихованню дітей. Враховуючи викладене, головний спеціаліст вважав за доцільне поставити всіх п`ять дітей на облік як дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах (а.с.11).

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 р. № 2342-ІУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

Наказом №4 від 03 червня 2019 року Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 , постановлено на профілактичний облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах (а.с.10).

Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання №12 від 26.06.2019) від 03 липня 2019 року №103/6036/41/3, комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувають в службі у справах дітей на обліку, як діти, які опинилися у складних життєвих обставинах. Малолітні проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 не працює, вживає наркотичні речовини, матеріально дітей не утримує, грошову допомогу, яку отримує на дітей, витрачає на власні потреби. Комісією обстежено умови проживання дітей та з`ясовано, що матір`ю не створені умови для проживання та виховання дітей. Отже, ОСОБА_2 цілком самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не створила належних умов для проживання та розвитку дітей, не займається їх вихованням, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний розвиток. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8-9).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що він є залученим спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї КМДА. В жовтні 2019 року він, як співробітник служби, прийшов до квартири АДРЕСА_3 , де проживають відповідач з дітьми.

В квартирі знаходились троє молодших дітей, їх бабуся та якийсь алкоголік - співмешканець бабусі. В квартирі було брудно, поганий запах. Бабуся в квартирі перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Коли вже покинули помешкання, зустріли ОСОБА_2 в стані наркотичного сп`яніння, що було очевидним з її поведінки та за зовнішніми ознаками. Пропонували відповідачеві поїхати до реабілітаційного центру, вона відмовилась. Старший син відповідача просив допомоги, оскільки не міг більше терпіти. Дитина цікавиться футболом і, оскільки у останнього не було форми, свідок віддав йому форму свого сина. Коли питали у молодших дітей про маму, ті казали, що де мама не знають, давно її не бачили. Також зі слів старшого сина відповідача, свідку відомо, що відповідач не приходила до дому 4 дні. З 10 разів, коли свідок приходив до помешкання відповідача, остання знаходилась вдома 3 рази. Відповідач говорила, що вона не працює, оскільки хворіє. Старші двоє дітей проживають в цьому ж будинку в квартирі АДРЕСА_4 , де бабусею (матір`ю їх батька) створені всі необхідні умови для проживання дітей.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона є матір`ю відповідача. Згідно показань даного свідка, відповідач на даний час працює неофіційно - з вересня 2019 року, до цього часу не працювала, допомагала свідку, як двірнику, мити під`їзди раз на місяць. Також показала, що відповідач дарує дітям подарунки: телефони, велосипед, самокат, солодощі, взуття, водила дітей в Макдональдс. Купує їм все, що ті просять. Продукти харчування купує свідок. Відповідач приносила сітку картоплі, кавун. Зазначила, що в письмових поясненнях від 21 лютого 2019 року вона обмовила доньку, оскільки була зла на неї. Бабуся старших двох дітей допомагає доглядати за всіма дітьми.

Предметом судового розгляду у цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітніх дітей.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно частин 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно позовної заяви, представник позивача просить позбавити відповідача батьківських прав з двох самостійних підстав, визначених ч.1 ст. 164 СК України, а саме: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є наркоманом.

Стосовно підстав, передбачених п.4 вказаної частини статті, суд зазначає наступне.

Як роз`яснено в п.16 Постанови, хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 09 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано виною та засуджено за ч.1

ст.309 КК України (а.с.42), вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 07 травня 2019 року ОСОБА_2 визнано виною та засуджено за ч.3 ст.185 КК України (а.с.43-47), вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 20 серпня 2019 року ОСОБА_2 визнано виною та засуджено за ч.2 ст.309 КК України (а.с.155-159), вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 16 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано виною та засуджено за ч.2 ст.309 КК України (а.с.180-184). Останній вирок змінено ухвалою Київського апеляційного суду від 09 червня 2020 року в частині призначеного покарання.

Згідно вироків, за якими відповідача засуджено за ч.ч.1, 2 ст.309 КК України, вона була визнана винною у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.

При цьому, в усіх випадках застосування до ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення волі, останню було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. При цьому, застосовуючи положення ст.75 КК України суди вказували, що на її утриманні перебуває п`ять малолітніх дітей.

Згідно довідки ТОВ «Клініка імені Гальченко В.В.» №41 від 13 січня 2020 року, ОСОБА_2 проходить курс добровільного лікування від наркотичної залежності

з 10 січня 2020 року. Діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів (метадон) (а.с.191).

В підготовчому засіданні сторонам неодноразово роз`яснювалось право заявити клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення, чи страждає відповідач на наркоманію, проте відповідного клопотання заявлено не було.

Разом з тим, вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 20 серпня

2019 року встановлено, що у ОСОБА_2 було виявлено та вилученотри прозорих поліетиленовий пакета, всередині яких перебував наркотичний засіб «метадон (фенадон)», маса «метадону (фенадону)» у речовинах складає 0,314 г; шість пігулок з сильнодіючим лікарським засобом дифенгідрамін (димедрол), загальна маса дифенгідраміну (димедролу) у речовинах та в таблетках складає 0,653 г; 3 пігулки з сильнодіючим лікарським засобом зопіклон, загальна маса зопіклону у таблетках становить 0,020 г, які ОСОБА_2 , незаконно повторно придбала та зберігала для власного вживання без мети збуту.

При цьому, під час розгляду вказаного кримінального провадження, ОСОБА_2 показала, що зберігала вищевказані засоби для особистого вживання без мети збуту.

Також вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 16 грудня 2019 року встановлено, що ОСОБА_2 надала для вилучення один поліетиленовий пакет з наркотичним засобом метадон (фенадон) масою 0,040 г., який ОСОБА_2 , повторно незаконно придбала та зберігала при собі без мети збуту.

За визначенням наркоманія це важке захворювання, що розвивається внаслідок хворобливої пристрасті до будь-якої наркотичної речовини та супроводжується фізичною і психологічною залежністю від наркотику. Наркоманія належать до так званих прогредієнтних захворювань, тобто таких, які поступово ускладнюються нашаруванням психічних та соматоневрологічних захворювань.

Сама відповідач при розгляді даної справи заперечувала лише те, що вона є хронічним наркоманом, однак конструкція п.4 ч.1 ст. 164 СК України відносить термін «хронічний» лише до алкоголізму.

Таким чином, не зважаючи на відсутність медичного висновку щодо наявності у відповідача захворювання на наркоманію, суд приходить до висновку, про наявність в матеріалах справи належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів того, відповідач протягом тривалого часу вживала наркотичні засоби - опіоїди (метадон), внаслідок чого має психічні та поведінкові розлади, що підтверджується довідкою ТОВ «Клініка імені Гальченко В.В.» №41 від 13 січня 2020 року, а придбання та зберігання з метою вживання нею наркотичних засобів встановлено вищевказаними судовими рішеннями та не заперечувалось відповідачем при наданні нею показань при розгляді кримінальних проваджень в суді.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доведеність в судовому засіданні визначеної п.4 ч.1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Що стосується визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, суд відзначає наступне.

Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Водночас згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

При встановленні фактичних обставин цієї справи судом в порядку ст.171 СК України були опитані двоє старших дітей відповідача.

Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що вже протягом останніх двох з половиною років він із сестрою ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_5 - у бабусі з дідусем (батьками їх покійного батька). Інші діти проживають в квартирі АДРЕСА_3 разом із мамою та бабусею ОСОБА_10 . Бабуся та дідусь, з якими вони проживають, ставляться до них добре, працюють для них. Мама не працює, бабусі не допомагає. Їх із сестрою повністю забезпечують бабуся та дідусь. Бабуся ОСОБА_15 придбає взуття, засоби гігієни, обидві бабусі та дідусь купують продукти харчування. Пояснив, що мама вчора принесла кілограм картоплі. Коли жили спільно з мамою, вона купувала продукти харчування лише раз на місяць, коли отримувала кошти на дітей, решту витрачала на алкоголь для себе. Також пояснив, що мама почала вживати наркотики, коли йому було приблизно 8 років. Зазначив, що йому краще з бабусею, бажає жити з нею. Бувало, що мама придбає йому телефон, а потім забере, якось викрала гроші у бабусі ОСОБА_15 . 2 роки тому мама придбала йому та ОСОБА_3 кросівки, йому спортивний костюм, з цього часу одяг не купувала. Щодо відношення матері до дітей пояснив, що її ставлення залежить від того, в якому стані вона перебуває. Також пояснив, що мама за вісім років його навчання у школі була на батьківських зборах два рази. З шести років він гуляє на вулиці сам. До театрів, музеїв, у кіно мама їх ніколи не водила. Щодо справи, яка розглядається в даному провадженні, пояснив, що вважає правильним позбавлення матері батьківських прав.

Опитана в судовому засіданні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила, що вже приблизно три роки проживає в квартирі АДРЕСА_4 з бабусею та дідусем (батьками покійного батька), до цього проживала в квартирі АДРЕСА_3 з мамою, бабусею ОСОБА_15 та трьома молодшими дітьми. Зазначила, що продукти харчування завжди купували бабусі. Мама купувала продукти харчування раз на місяць. Одяг і засоби гігієни купує бабуся ОСОБА_15 . Мама одного разу купила всім дітям кросівки, інколи раз на місяць приносила їжу. Мама не працює, бабусі працювати не допомагає. До цирку за останні шість років з мамою ходили один раз. Коли проживали разом в квартирі АДРЕСА_3 , мама була вдома не кожного дня, одного разу пішла з дому на два тижні. Два роки тому мама ставилась до них краще, а потім почала частіше пропадати. Зауважила, що їй краще з бабусею ОСОБА_16 , ніж з мамою.

Вказані діти були опитані в судовому засіданні в присутності співробітників служби у справах дітей та сім`ї та органу опіки та піклування, які не є представниками в даній справі, з їх боку зауважень щодо опитування не надійшло, на думку вказаних осіб діти надали правдиві пояснення.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини (ч. 1 ст. 90 ЦПК України)

Суд, надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_10 , ставиться критично до наданих нею в судовому засіданні показань щодо придбання відповідачем дітям подарунків, а також спростування наданих нею письмових пояснень від 21 лютого

2019 року, враховуючи, що вказаний свідок є матір`ю відповідача, а також те, що показання даного свідка суперечать іншим наявним у справі доказам, у тому числі її письмовим пояснення від 21 лютого 2019 року (а.с.14), повідомленню директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Дніпровського району м.Києва» (а.с.39), даним, що містяться в Актах обстеження житлово-побутових умов тощо, а також показанням свідка ОСОБА_13 та поясненням малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо тривалої відсутності відповідача вдома.

Що стосується наявних в матеріалах справи фотознімків із зображенням відповідача з дітьми (а.с.116-134), то всі вони датовані однією датою - 14 листопада

2019 року та не можуть бути доказом того, що відповідач протягом усього часу з дня народження дітей належним чином виконує свої батьківські обов`язки: піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечує необхідним харчуванням та лікуванням дитини, спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, дає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей, сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу.

29 листопада 2019 року комісією Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві втретє були обстежені умови проживання в квартирі

АДРЕСА_1 , за результатами якого складено Акт обстеження умов проживання дитини, згідно якого у приміщенні прибрано, є необхідна побутова техніка, холодильник, телевізор, продукти харчування та приготована їжа. В квартирі з 2006 року проживає ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Наявне спальне місце у ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Діти мають одяг та взуття за сезоном. Мати не працює, бабуся працює в ЖЕРО №403 двірником, отримує пенсію. ОСОБА_2 отримує 860,00грн на ОСОБА_8. По втраті годувальника виплати не оформлювала. В приміщенні прибрано, загроза життю та здоров`ю дітей відсутня. Діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають у бабусі в квартирі АДРЕСА_5 (а.с.177-179).

Що стосується проходження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в жовтні

2019 року санаторного лікування в санаторно-курортному закладі гастроентерологічного профілю (а.с.135-138), то відповідні путівки були надані дітям безкоштовно. При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідні путівки надавались дітям на вимогу чи прохання саме відповідача у справі.

Разом з тим, приведення квартири АДРЕСА_1 до стану, який не загрожує здоров`ю дітей, наявність в квартирі сезонного одягу та продуктів харчування не свідчить про те, що квартира була приведена до придатного до проживання стану саме зусиллями відповідача у справі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач протягом тривалого часу фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до всіх дітей, догляд за дітьми фактично здійснюють бабусі та дідусь, які й забезпечують дітей всім необхідним, у тому числі й продуктами харчування.

Відповідач в судовому засіданні повідомила, що має намір стати на облік в службу зайнятості, проте вказані наміри протягом усього часу розгляду справи так і не здійснила, доказів свого працевлаштування суду не надала.

При цьому, суд враховує також викладені у вироках суду та довідці медичного закладу, де проходила лікування відповідач, обставини, як такі, що характеризують особу відповідача з негативної сторони, яка не зважаючи на народження п`ятьох дітей, протягом тривалого часу вживає наркотичні засоби, що безумовно негативно впливає на її спроможність належним чином виконувати обов`язки по відношенню до дітей: піклуватись про них, належним чином доглядати за дітьми, забезпечували всім необхідним, сприяти культурному розвитку.

Таким чином, суд приймає до уваги факти щодо способу життя відповідача, її ухилення від виконання батьківських обов`язків, що має систематичний характер, про що, відповідно, свідчать вищезазначені докази.

Що стосується тверджень відповідача в судовому засіданні про те, що вона любить своїх дітей, то суд переконаний, що любов до дітей є не порожнім висловлюванням, а має проявлятися в конкретних діях батьків по догляду за дітьми, їх утриманні, забезпеченні всім необхідним, сприянні їх культурному розвитку тощо. Проте судом встановлено, що відповідач фактично самоусунулась від виховання та утримання дітей, навіть не створила для них належних умов проживання, залишала дітей на декілька днів.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня

1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого

1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення та заперечення учасників справи, показання свідка ОСОБА_13 , а також пояснення та думку опитаних в судовому засіданні дітей та, керуючись чинним сімейним законодавством України, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ,громадянку України, батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 з підстав, передбачених п.п.2, 4 ч.1 ст.164 СК України.В

Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , потрібно передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації для на опікування до встановлення опіки і призначення опікуна.

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей суд приходить наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням та в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням положень ч.2 та ч. 3 ст. 193 Сімейного кодексу України, за якими, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду.

За змістом частини 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на неї покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст.182 СК України, та беручи до уваги ненадання відповідачем будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ,аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/2 (однієї другої) частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 23 липня 2019 року до досягнення дітьми повноліття, на користь особи або установи в якій перебуватиме дитина.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення в повному обсязі позову Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Пунктом 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач в силу п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2305,20 грн (за дві самостійні вимоги немайнового характеру та за вимогою про стягнення аліментів).

Крім цього, суд роз`яснює, що відповідно до положень статей 168, 169 СК України, ОСОБА_2 як мати дітей, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлена права на звернення до суду із заявою як про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 65 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7, 150, 164, 166, 171, 179, 180-183, 191, 193 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10,76-81, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 272, 354, 430ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Краківська,

буд. 20) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ), третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 20), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ,громадянку України, батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для їх подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ,аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/2 (однієї другої) частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 23 липня 2019 року до досягнення дітьми повноліття, на користь особи або установи в якій перебуватиме дитина.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути зОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 2305,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення суду складено 14 серпня 2020 року.

Суддя: