ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року

м. Харків

справа №640/12663/17

провадження № 22-ц/818/1255/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря:.Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

третя особа - Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про поновлення порушеного права шляхом вселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2019 року у складі судді Губської Я.В.,-

в с т а н о в и в:

15.08.2017 року ОСОБА_1 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , звернулась у суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в якому просила поновити порушене право шляхом вселення її та неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2019 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , задоволено. Поновлено порушене право шляхом вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_3 , яка також діє і в своїх інтересах, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що всупереч ч. 8 ст. 188 ЦПК України, судом першої інстанції ухвалою від 04..04.2019 відмовлено в задоволенні клопотання про об`єднання в одне провадження справ, які є взаємопов`язаними, а саме зазначеної справи та справи № 640/13118/17 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Також справу розглянуто за відсутністю представника третьої особи., незважаючи на те, що в матеріалах справи містяться акт обстеження від 02.02.2018 та висновок від 12.02.2018, які різняться за своїм змістом і суперечать один одному.

Також зазначає, що суд визнав встановленим факт того, що з боку відповідачів створювалися перешкоди ОСОБА_1 у доступі до квартири, незважаючи на показання допитаних свідків, які засвідчили, що позивач та її син не мешкають в квартирі з 2015 року, а мешкає в с. Стрілече.

Крім того, вказує, що позивачі не є членами сім`ї відповідачів, будь-яких договірних відносин щодо користування зазначеною квартирою вони між собою не мають, посилається на висновок Верховного суду , викладений у постанові від 27.02.2019 по справі № 357/7940/16-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення Київського районного суду від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги щодо порушень норм процесуального права в частині відмови в об`єднанні справ не ґрунтуються на законі, оскільки об`єднання справ в одне провадження можливо тільки до початку підготовчого судового засідання.

Зазначає, що відповідачами визнано її та її сина право на житло, оскільки згідно з рішенням Київського РВК від 18.08.2009 дозволено гр. ОСОБА_3 з сім`єю 9 осіб ( до складу якої входять невістка та племінник) мешкати у чотирьох кімнатах житловою площею 64,2 кв.м. та здійснити за власний рахунок ремонт у комунальній квартирі АДРЕСА_2 . Зазначає, що факт постійного проживання в спірній квартирі з відповідачами, а також факти ведення спільного господарства з відповідачами підтверджено матеріалами справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність права на проживання у спірній квартирі і тих обставин, що вона мала тісний зв`язок з квартирою АДРЕСА_1 , оскільки за цією адресою отримувала кореспонденцію, медичну допомогу у лікарнях, вказувала дану адресу в особових картах на роботі, за цією адресою отримувала допомогу по догляду за дитиною, була оформлена субсидія на оплату комунальних послуг, в тому числі і з врахуванням ОСОБА_1 , а також, що відповідачами чинилися перешкоди позивачу з сином у проживанні та користуванні квартирою.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 28.01.2005 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (т.1 а.с. 8).

Після реєстрації шлюбу у 2015 році ОСОБА_1 вселилась до свого чоловіка у спірну квартиру за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї..

Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого є ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с.9).

Згідно рішення виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради №182-3 від 18.08.2009 року, яким розглянуто звернення ОСОБА_3 , їй дозволено з сім`єю 9 осіб (вона, її чоловік, дочка, син , мати, чоловік матері, брат, невістка, племінник) мешкати у 4-х кімнатах житловою площею 64,2 кв.м. та здійснити за власний рахунок ремонт у комунальній квартирі АДРЕСА_1 згідно з технічним висновком, діючими будівельними нормами та правилами, інструкцією про порядок ремонтних робіт у державних житлових будинках. (т.1а.с. 11).

Чоловік позивача та батько неповнолітнього ОСОБА_10 - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ( т.1.а.с.10).

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 04.08.2017 ОСОБА_1 постійно зареєстрована у АДРЕСА_3 , яка складається з 6 кімнат житловою площею 97, 20/130,50 , що належить територіальній громаді м. Харкова, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_3 , технічний стан будинку не задовільний. У житловому приміщені зареєстровано 8 членів сім`ї : ОСОБА_7 (мати) з 15.11.1974 року, ОСОБА_3 (наймач) з 09.04.1990, ОСОБА_6 (дочка). з 16.06.1993, ОСОБА_5 (син) з 12.01.1999, ОСОБА_4 (чоловік) з 27.10.1999, ОСОБА_8 ( чоловік матері) з 27.10.1999, ОСОБА_1 (дружина брата) з 13.04.2005, ОСОБА_2 (племінник) з 29.08.2006 . Квартира не приватизована. (т.1 а.с. 7).

З свідоцтва про смерть убачається, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ( т.1.а.с.56).

Згідно довідки Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська клінічна лікарня № 27» від 21.08.2017 ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , перебуває на обліку в КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №27» з 2006 року, 11.05.2012 з метою профілактичного огляду звернулася до лікаря отоларинголога поліклініки, з 2012 року за медичною допомогою до лікарів спеціалістів КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №27» не зверталася( т. 1 а.с. 73).

Згідно висновку ДОП Київського ВП ГУ НП в Харківській області, затвердженого начальником Київського ВП ГУ НП в Харківській області 08.2017, під час розгляду матеріалів ЖЄО № 23725 від 03.08.2017 встановлено, що 03.08.2017 до чергової частини надійшла заява ОСОБА_1 , за фактом неправомірних дій з боку ОСОБА_3 . Опитувана ОСОБА_1 пояснювала, що вона зареєстрована разом із сином у квартирі АДРЕСА_1 , де деякий час не мешкала.

02.08.2017 не змогла потрапити до квартири ,у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 змінила замки вхідних дверей та перешкоджає їй мешкати у спірній квартирі. В ході розгляду матеріалу здійснювався неодноразовий вихід за вищевказаною адресою, але двері ніхто не відчинив. В телефонній бесіді ОСОБА_3 пояснила, що вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру та виселення ОСОБА_1 , оскільки остання тривалий час не мешкає у квартирі.( т. 1 а.с. 78).

Згідно листа Комунального закладу охорони здоров`я « Харківський пологовий будинок №3» ОСОБА_1 перебуває на обліку в жіночій консультації з 05.10.2009 року, звернення до лікарів регулярні, щорічні ( т.1.а.с.79).

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради від 13.11.2017 ОСОБА_1 за адресою реєстрації у спірній квартирі перебувала на обліку та отримувала допомогу на дітей одиноким матерям з 01.07.2014 по 01.12.2015 (т.1.а.с. 80).

З довідки від 02.08.2017 Харківського технологічного ліцею № 9 Харківської міської ради Харківської області, розташованого за місцем знаходження спірної квартири, убачається, що ОСОБА_2 зараховується до 6-А класу ( т. 1 а.с. 97).

Згідно довідки Стрілечанської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області від 04.08.2017 ОСОБА_2 навчається в 6 класі Стрілечанської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, дійсно відвідує школу з 01.09.2012, в особовій справі зазначена домашня адреса : АДРЕСА_4 ( т.1 а.с. 122).

Згідно технічного паспорту квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , складається з 2 кімнат житловою площею 28,2 та 17.6 кв.м., має загальну площу 45,5 кв.м. ( т. 1 а.с. 101).

З акту обстеження умов проживання від 01.11.2017, затвердженого начальником служби у справах дітей Харківської районного державної адміністрації, убачається, що за заявою ОСОБА_1 проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_4 , та зроблений висновок, що для повноцінного проживання дитини ОСОБА_2 немає необхідних умов через невелику площу квартири та проживання разом з тяжко хворим дідом. ( т. а.с.99).

Згідно довідки від 28.08.2017 Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня №1 ОСОБА_1 працює в КЗОЗ « Обласна психіатрична лікарня № 1» з 01 серпня 1995 року на посаді сестри медичної ( палатна) з 02.06.2017 по 22.07.2017 знаходилась у щорічній відпустці ( т.1. а.с. 116) .

З листа Московського ВП ГУНП в Харківській області убачається, що під час перевірки встановлено, що у квартирі АДРЕСА_5 мешкає ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не мешкає у даній квартирі ( т.1.а.с. 120).

Згідно листа від 22,11.2017 в.о. старости Шелестівського Старостинського округу Коломацької селищної ради Коломацького раойну Харківській області, - ОСОБА_7 проживає без реєстрації в с. Пащенівка Коломацького району Харківської області, ОСОБА_8 помер в 2017 році. ( т.1.а.с.121).

Згідно рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 155-2 від 16 травня 1979 р. визнано житлові будинки непридатними для подальшого проживання за адресами Демченко. 7 літ « А - 72 %, Демченко 7 літ. «Б» - 72 % ( а.с. 158)

Згідно акту обстеження умов проживання від 02.02.2018 за адресою АДРЕСА_3 , квартира перебуває в стадії ремонту, кімната потребує ремонту ( т.1.а.с. 222).

Департамент служб по справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне поновлення порушеного права шляхом вселення малолітньої дитини ОСОБА_2 в житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_1 ,підтверджується висновком від 12.02.2018.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2017 відкрито провадження у справі № 640/13118/17 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ( т.1.а.с. 197).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2018 в задоволенні клопотання про об`єднання справ відмовлено ( т.2.а.с. 150) .

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідачі чинять їй та її малолітньому сину перешкоди у користуванні спірною квартирою, у якій зареєстровано їх місце проживання та якою вони мають право користуватись.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статтею 109 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

За положенням ст.ст. 64, 65 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Якщо особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За змістом ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом установлено, що ОСОБА_1 була вселена до квартири, як член сім`ї наймача та зареєстрована у ній з 13.04.2005, а її малолітній син ОСОБА_2 з 29.08.2006 р.

Відповідачами чиняться перешкоди ОСОБА_1 та малолітньому сину ОСОБА_2 у користуванні спірним житлом, що підтверджується зверненнями позивачки 02 серпня 2018 року до правоохоронних органів.

Смерть чоловіка позивача ОСОБА_1 та батька неповнолітнього ОСОБА_2 не є підставою для позбавлення їх права користування спірною квартирою.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення порушеного права позивачки та вселення ОСОБА_1 разом із малолітнім сином до спірного житла.

Доводи апеляційної скарги, про порушення норм процесуального права, оскільки справу розглянуто за відсутністю третьої особи - представника Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, є безпідставними.

В матеріалах справи наявна заява третьої особи з проханням розглядати справу за відсутності їх представника та ухвалити судове рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. ( т. 1 а.с. 32).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач з 2015 року не проживає у спірній квартирі не спростовують висновок суду про необхідність поновлення її порушених прав та вселення у квартиру, оскільки до часу звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом питання про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідачами не ставилося.

Та обставина, що даний позов не був об`єднаний в одне провадження із справою № 640/13118/17 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, поданим після відкриття провадження у цій справі, не є підставою для скасування рішення у даній справі, яке ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення складено 11 серпня 2020 року.