Справа № 474/454/18
Провадження № 2/474/158/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14.08.20 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

позивачки за первісним позовом (відповідачки за зустрічним позовом) ОСОБА_1

представника позивачки за первісним позовом (відповідачки за зустрічним позовом) ОСОБА_2

відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_3

представника відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом приватний нотаріус Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненко Максим Іванович, про визнання додаткового строку для прийняття спадщини,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту,-

встановив:

17.05.2018р. ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, в якому просить визначити їй додатковий строк терміном два місяці для подання нею до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 Спадкове майно складається із земельної ділянки площею 9,88 га, за кадастровими номерами :02:000:0540 та :01:000:0588, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.

Причиною пропуску строку прийняття спадщини позивачка зазначає її знаходження за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в той час, коли спадкодавець фактично проживала за іншою адресою цього ж населеного пункту, тому вона не знала про час смерті спадкодавця, так як не є її родичем.

Крім того, позивачка вказує, як на причини пропуску строку прийняття спадщини, на відсутність у неї інформації щодо існування заповіту, оскільки лише 19.04.2018р. приватний нотаріус Врадіївського районного нотаріального округу Демченко Т.М., в порядку ст. 63 "Про нотаріат" повідомила її про існування заповіту у зв`язку з відкриттям спадкової справи.

На звернення позивачки до нотаріуса для оформлення спадкових прав їй було відмовлено з огляду на пропуск нею строку звернення із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2018р. головуючим суддею визначено суддю Сокола Ф.Г.

Ухвалою від 18.05.2018р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

06.06.2020р. позивач звернулася до суду із заявою та клопотанням, в яких не змінюючи підстав та предмету позову, замість відповідача Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області визначила відповідачем ОСОБА_3 , в зв`язку з чим просила замінити первісного відповідача Доброжанівську сільську раду Врадіївського району Миколаївської області на належного відповідача ОСОБА_3 (далі - відповідачка).

Ухвалою суду від 06.06.2018р., відповідно до приписів ст. 51 ЦПК України, замінено первісного відповідача на належного відповідача.

20.06.2018р. від ОСОБА_3 до суду надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому ОСОБА_3 просить визнати недійсним заповіт від 10.05.2011р., посвідчений Лавріненком М.І., приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за № 353 (далі - оспорюваний заповіт).

Свої вимоги відповідачка обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 9,88 га (земельна ділянка 1, площею 7,60 га, кадастровими номерами :02:000:0540; земельна ділянка 2, площею 2,27 га, :01:000:0588). 11.04.2018р. відповідачка звернулася до приватного нотаріуса Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. із заявою щодо оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлючого документа на вищевказану земельну ділянку. Та як зазначає відповідачка, тоді ж вона і дізналася про існування оспорюваного заповіту.

Відповідачка також стверджує, що оспорюваний заповіт було складено не її матір`ю і підпис в ньому виконаний не нею, а іншою особою, оскільки за життя її мати склала заповіт на належну їй земельну ділянку, який був посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненком М.І. 13.07.2010р. та зареєстрований в реєстрі за № 650.

19.07.2018р. позивачка подала до суду відзив на зустрічний позов, в якому вказуючи на порушення відповідачкою приписів ст.ст. 175 та 194 ЦПК України щодо оформлення зустрічної позовної заяви, просить залишити останню без руху.

02.08.2020р. представник відповідачки подав до суду відзив на первісну позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні вимог останньої. Так, зокрема, у відзиві зазначено, що причини пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, які зазначенні у первісному позові, згідно правових позицій Верховного Суду України висловлених у постановах по справах № 6-1215цс16, № 6-1486цс15 та 6-85цс12, не слід вважати поважними. У відзиві також зазначено, що ні ОСОБА_5 , ні члени її родини не були знайомі з позивачкою, при чому протягом 210-2015 років стан здоров`я ОСОБА_5 значно погіршився, у зв`язку чим остання не могла самостійно пересуватися та потребувала постійної сторонньої допомоги, зокрема, відповідачки, а тому ОСОБА_5 фізично не могла скласти оспорюваний заповіт.

Ухвалою суду від 02.08.2018р. зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

09.08.2018р. представник відповідачки подав до суду відповідь на відзив позивачки щодо оформлення зустрічної позовної заяви.

16.08.2018р. ухвалою суду до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом приватного нотаріуса Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненка Максима Івановича (даті - третя особа, приватний нотаріус Лавріненко М.І.).

Ухвалою від 02.10.2018р., за клопотанням представника відповідачки, у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження на час проведення останньої.

13.11.2018р. відновлено провадження у справі з огляду на необхідність вирішення клопотання експерта щодо погодження строку проведення експертизи, уточнення обсягу проведення експертизи та надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи.

03.12.2018р. представник відповідачки подав до суду додаткові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні первісного позову з огляду на те, що згідно п. 2.1. наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № 269/5 "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини, тобто, як зазначає представник відповідачки, в заповіті повинні бути вказані реквізити, як заповідача так і спадкоємця, на підставі яких можливо ідентифікувати особу. Водночас в оспорюваному заповіту спадкоємцем зазначено ОСОБА_1 без зазначення будь яких даних які б могли ідентифікувати цю особу, при цьому з первісним позовом до суду звернулася ОСОБА_1 , яка до позову додала копію паспорта громадянина України виданого на ім`я останньої, тобто спадкоємець та позивачка є різними особами.

06.12.2018р. ухвалою суду, на виконання клопотання експерта, погоджено строк проведення експертизи, уточнено обсяг проведення експертизи та питання, які необхідно поставити на вирішення експерта, надано додаткові матеріали необхідні для проведення експертизи та зупинено провадження на час проведення експертизи.

На підставі розпорядження керівника апарату Врадіївського районного суду Миколаївської області Парсенюк Л.В. № 47 від 25.02.2019р., у зв`язку з неможливістю суддею Соколом Ф.Г. продовжувати розгляд справи через закінчення в останнього 19.01.2019р. п`ятирічного терміну повноважень судді на який його було призначено, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2019р. головуючим суддею визначено суддю Фасія В.В.

03.04.2019р. до суду надійшов висновок експерта за результатами проведеної експертизи призначеної ухвалою від 02.10.2018р.

Указом Президента України № 899/2019 від 12.12.2019р. суддю Сокола Ф.Г. призначено на посаду судді Врадіївського районного суду Миколаївської області.

На підставі розпорядження керівника апарату Врадіївського районного суду Миколаївської області Парсенюк Л.В. № 64 від 20.12.2019р. відповідно до рішення зборів суддів № 7 від 19.12.2019р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2019р. головуючим суддею визначено суддю Сокола Ф.Г.

Ухвалою суду від 23.12.2019р. суддею Соколом Ф.Г. прийнято до свого розгляду справу та призначено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 06.03.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, а також викликано свідків. При чому слід відмітити, що як підготовчі судові засідання так і засідання щодо розгляду справи по суті неодноразово відкладалися за клопотанням учасників судового розгляду у зв`язку з неможливістю з`явлення в судове засідання, взяти участь в судовому засідання в режимі відеоконференції, а також з огляду на запроваджений в Україні карантин.

У судовому засіданні, призначеному на 14.08.2020р., позивачка та її представник підтримали вимоги первісного позову та заперечили щодо вимог зустрічного позову, не заперечили щодо розгляду справи по суті за відсутності третьої особи.

Відповідачка та її представник заперечили щодо вимог первісного позову та підтримали вимоги зустрічного позову, не заперечили щодо розгляду справи по суті за відсутності третьої особи.

Третя особа приватний нотаріус Лавріненко М.І. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила.

З огляду на приписи ст. 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без третьої особи за участю інших учасників судового розгляду та за наявними у справі доказами.

Дослідив матеріали, справи заслухав показання свідків та пояснення учасників судового розгляду, суд вважає встановленим таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області померла ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 26.02.2015р.).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК № 075470, виданого Врадіївською райдержадміністрацією 22.10.2003р., ОСОБА_5 належала на праві власності земельна ділянка розміром 9,88 га, яка складається з земельної ділянки 1, площею 7,60 га, кадастровий номерам :02:000:0540, та земельної ділянки 2, площею 2,37 га, кадастровий номер :01:000:0588, розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя, а саме 30.07.2010р., ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненком М.І., зареєстрований в реєстрі за № 650, яким заповіла ОСОБА_3 , належну їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 22.10.2003р. Врадіївською районною державною адміністрацією Миколаївської області, серії МК № 075470, земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.

В подальшому 10.05.2011р., ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненком М.І., зареєстрований в реєстрі за № 353 (оспорюваний заповіт), яким заповіла ОСОБА_1 , належну їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 22.10.2003р. Врадіївською районною державною адміністрацією Миколаївської області, серії МК № 075470, земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.

Згідно висновку № 18-1004/1186 від 15.03.2019р., за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, судовий експерт Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Солдатова А.М. прийшла до висновків, що:

- рукописний текст, а саме "Текст заповіту прочитано особисто вголос і підписано мною ОСОБА_5 , його зміст та умови дійсно відповідають моїм намірам", який міститься в заповіті від 10 травня 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненко М.І., зареєстрованого в реєстрі за № 353, виконаний ОСОБА_5 ;

- рукописний текст, а саме " ОСОБА_5 ", який міститься в графі /підпис/ заповіту від 10 травня 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненко М.І., зареєстрованого в реєстрі за № 353, виконано ОСОБА_5 .

У відповідності до довідок Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області № 1984 та № 1987 від 23.04.2018р. позивачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

20.04.2020р. позивачка, як вона зазначає у свої позовній заяві, отримала як спадкоємиця від приватного нотаріуса Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. (далі - приватний нотаріус Демченко Т.М.) повідомлення про відкриття спадщини № 414/02-14 від 19.04.2018р.

З наданого позивачкою оригіналу постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що на її звернення, щодо оформлення спадкових прав за заповітом після смерті ОСОБА_5 , приватний нотаріус Демченко Т.М. постановою № 416/02-32 від 23.04.2018р. відмовила останній у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Однак із копій матеріалів спадкової справи № 18/2018, наданих приватним нотаріусом Демченко Т.М. для суду, та вищевказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій слідує таке.

21.03.2020р. відповідачка звернулася до приватного нотаріуса Демченко Т.М. із заявою, яка зареєстрована в Книгу обліку і реєстрації спадкових справ за № 60 від 21.03.2018р., про прийняття спадщини за законом після померлої ОСОБА_5 . При чому, з копії постанови приватного нотаріуса Демченко Т.М. № 370/02-32 від 11.04.2018р., наданої відповідачкою слідує, що їй було відмовлено у видачі свідоцтва на прийняття спадщини з огляду на відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Так, зокрема, із повідомлення про відкриття спадщини № 414/02-14 від 19.04.2018р. та інформаційної довідки № 558/01-16 від 23.05.2018р., вбачається, що приватний нотаріус Демченко Т.М., після одержання 21.03.2018р. від відповідачки заяви про відкриття спадщини, яка зареєстрована в Книгу обліку і реєстрації спадкових справ за № 60 від 21.03.2018р., повідомляє ОСОБА_1 про відкриття спадщини за № 18/2018 за заповітом ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас слід відмітити, що повідомлення адресоване ОСОБА_1 , яка і зазначена у оспорюваному заповіті, а не позивачці ОСОБА_1 , і хоча у повідомлені фігурує адреса місця реєстрації проживання позивачки, однак з матеріалів справи не зрозуміло, яким чином приватний нотаріус Демченко Т.М. ідентифікувала спадкоємицю ОСОБА_1 , яка зазначена у оспорюваному заповіті, із особою позивачки - ОСОБА_1 , та направила за адресою реєстрації останньої вказане повідомлення, оскільки матеріали спадкової справи № 18/2018, окрім імені спадкоємиці за оспорюваним заповітом не містять жодних інших даних щодо її особи.

Крім того, окремо слід наголосити на тому, що в оригіналі повідомлення про прийняття спадщини № 414/02-14 від 19.04.2018р. долученого позивачкою до первісної позовної заяви міститься виправлення у прізвищі спадкоємця, саме поверх четвертої букву у прізвищі спадкоємця замість "и" в ручну написано "і". При чому вказаний оригінал повідомлення не відповідає повідомленню, яке міститься в матеріалах спадкової справи № 18/2018, в частині наявних виправлень.

Згідно постанови приватного нотаріуса Демченко Т.М. № 416/02-32 від 23.04.2018р. про відмову позивачці у вчиненні нотаріальних дій слідує, що хоча вона і адресована ОСОБА_1 , однак нотаріус вказує, що із заявою звернулася не позивачка, ОСОБА_1 , яка при зверненні надала ряд документів, зокрема, свідоцтво про смерть спадкодавця, повідомлення нотаріуса про відкриття спадщини, довідку Врадіївської селищної ради Миколаївської області щодо місця відкриття спадщини та кола спадкоємців.

Також слід зазначити, що матеріали спадкової справи надані приватним нотаріусом Демченко Т.М. не містять ні заяви позивачки про прийняття спадщини, ні жодних постанов про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а також жодних інших документів, які б могли ідентифікувати позивачку з особою спадкоємця за оспорюваним заповітом, а саме ОСОБА_1 .

При чому позивачкою окрім повідомлення нотаріуса та постанови про відмову їй у вчиненні нотаріальних дій, в яких фігурує ОСОБА_1 , не надано жодних інших доказів на підтвердження обставин щодо належного звернення до нотаріуса про оформлення спадкових прав, а також того факту, що вона і особа зазначена у завіті є одна і та ж особа.

З показань позивачки, яка допитана як свідок, та свідка ОСОБА_7 слідує, що позивачка дізналася про наявність заповіту складеного на її ім`я та смерть спадкодавця лише у 2018 році після повідомлення приватного нотаріуса Демченко Т.М., після чого позивачка звернулася до останньої для оформлення спадкових прав.

Водночас позивачка не могла докладно та чітко пояснити, яким чином її було повідомлено про наявність заповіту та коли саме їй стало відомо про смерть спадкодавця, з огляду на існування між ними договірних відносин щодо оренди земельних ділянок, які є предметом спадкування, а також щодо її звернення до нотаріуса для оформлення спадкових прав.

Матеріали справи не містять рішення суду про визнання спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відумерлою.

В свою чергу, з огляду на приписи ст.ст. 76-89 ЦПК України, зокрема, щодо належності, допустимості та достовірності доказів, суд не бере до уваги докази подані учасниками судового розгляду та показання свідків, які не стосуються предмету спору.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Пунктом 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз`яснено судам, що відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Як роз`яснено Верховним Судом України у п. 24 постанови Пленуму від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування", суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку про прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Щодо зазначених позивачкою причин пропуску строку прийняття спадщини суд вважає зазначити таке.

Стосовно відсутності у позивачки точних даних щодо дати смерті спадкодавця через їх окреме проживання, суд зазначає, що згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-1215цс16 від 14.09.2016р., якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Стосовно тверджень позивачки, що вона дізналася про існування заповіту лише 19.04.2018р., коли приватний нотаріус Демченко Т.М., в порядку ст. 63 "Про нотаріат", повідомила її про існування заповіту у зв`язку з відкриттям спадкової справи, слід зазначити таке.

Оскільки матеріали судової справи, окрім повідомлення про відкриття спадщини №414/02-14 від 19.04.2018р., не містять інших даних щодо часу та обставин, за яких позивачка дізналася про існування заповіту, суд вважає, що вказана обставина відповідає критерію поважності та може бути підставою для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Однак, в ракурсі встановлених під час судового розгляду обставин, слід також зазначити, що згідно оспорюваного заповіту спадкоємицею є " ОСОБА_1 ", а з позовом про надання додаткового строку про прийняття спадщини за оспорюваним заповітом звернулася ОСОБА_1 , яка на підтвердження своєї особи надала копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області 13.08.1996р. Даних щодо того, що у позивачки у період складення оспорюваного заповіту було інше прізвище, матеріали судової справи не містять, що також підтверджується і самою позивачкою.

Щодо заперечень відповідачки проти первісного позову, в обґрунтування яких покладено твердження про порушення приватним нотаріусом Лавріненком М.І. приписів п. 2.1. наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № 269/5 "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" під час складення оспорюваного заповіту, слід зазначити таке.

При з`ясуванні стосовно дотримання вимог законодавства при оформлені оспорюваного заповіту в даному випадку слід керуватися приписами Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004р. (далі - Інструкція), яка діяла на момент складення оспорюваного заповіту, а саме 10.05.2011р.

Так п.п. 156, 157 та 161 Інструкції визначено, що нотаріус посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу.

Посвідчення заповіту через представників не допускається.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.

Отже, інструкція не вимагає внесення до заповіту реквізитів спадкоємця, а визначає лише про необхідність складення заповіту відповідно до вимог, зокрема статті 1235 ЦПК України, яка надає спадкодавцю право визначити спадкоємця чи спадкоємців.

Статтями 1233-1236 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Водночас, ст. 213 ЦК України визначено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Водночас, наведені правила тлумачення правочину суд застосовує при тлумаченні заповіту з урахуванням специфіки спадкових правовідносин. Тлумачення заповіту здійснюється після відкриття спадщини. Крім цього, суд здійснює тлумачення виходячи із одностороннього характеру заповіту, в якому дія лише однієї особи (заповідача) породжує права та обов`язки для інших осіб. А тому, суд не бере до уваги зміст попередніх переговорів, звичаї ділового обороту, подальшу поведінку сторін, текст типового договору.

До того ж, встановлений ст. 213 ЦК України перелік обставин, які мають значення для тлумачення змісту правочину, не є вичерпним.

Виходячи з аналізу положень норм ст.ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст.

Отже, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також те, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

В сукупності вищевикладеного вбачається, що спадкоємицею за оспорюваним заповітом є ОСОБА_1 , а не позивачка - ОСОБА_1 , при чому зміст заповіту не дає жодної можливості ідентифікувати вказані особи як одну і ту ж особу, а відтак позивачка не є спадкоємицею після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , та, як наслідок, немає законного права на прийняття після останньої спадщини, а також звертатися до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином первісний позов є безпідставним та не обґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

Щодо вимог зустрічного позову про визнання недійсним оспорюваного заповіту, в обґрунтування кого покладено твердження про непідписання ОСОБА_5 оспорюваного заповіту, слід зазначити таке.

Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Як встановлено під час судового розгляду згідно висновку № 18-1004/1186 від 15.03.2019р., за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, судовий експерт Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Солдатова А.М. прийшла до висновків, що:

- рукописний текст, а саме "Текст заповіту прочитано особисто вголос і підписано мною ОСОБА_5 , його зміст та умови дійсно відповідають моїм намірам", який міститься в заповіті від 10 травня 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненко М.І., зареєстрованого в реєстрі за № 353, виконаний ОСОБА_5 ;

- рукописний текст, а саме " ОСОБА_5 ", який міститься в графі /підпис/ заповіту від 10 травня 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненко М.І., зареєстрованого в реєстрі за № 353, виконано ОСОБА_5 .

Вказаний висновок експерта ніким із учасників судового розгляду не оспорювався та в суду відсутні сумніви щодо його належності, достатності, допустимості та достовірності як доказу.

Таким чином зустрічний позов є безпідставним та необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені ОСОБА_1 , які пов`язані з розглядом первісного позову та складаються із судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. покладаються на ОСОБА_1 , а судові витрати понесені ОСОБА_3 , які пов`язані з розглядом зустрічного позову та складаються із судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., витрат пов`язаних з проведенням судово-почеркознавчої експертизи в сумі 5 322 грн. 00 коп. покладаються на ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом приватний нотаріус Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненко Максим Іванович, про визнання додаткового строку для прийняття спадщини- відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту - відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 , які пов`язані з розглядом первісного позову та складаються із судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., покладаються на ОСОБА_1 .

Судові витрати понесені ОСОБА_3 , які пов`язані з розглядом зустрічного позову та складаються із судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., витрат пов`язаних з проведенням судово-почеркознавчої експертизи в сумі 5 322 грн. 00 коп., покладаються на ОСОБА_3 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено та підписано "17" серпня 2020р.

Суддя Ф.Г. Сокол