РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/12210/18

пр. № 2/759/354/20

23 січня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва
у складі:
головуючого судді Миколаєць І.Ю.,
при секретарі Шелудько В.В.
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Санамян О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з вимогами стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, у вигляді розписки від 25.09.2014 року в розмірі 1 435 770,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 170 713,00 грн.; три відсотка річних за кожен день прострочення розмірі 166 628, 00 грн. Судові витрати покласти на Відповідача.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.09.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, шляхом складання розписки, за умовами якого позивач передав ОСОБА_3 кошти у розмірі 53 000 тисячі доларів США в борг терміном до 15.12.2014 року. Відповідач станом на день подачі позову кошти не повернув.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.09.2018 р. відкрито провадження у справі.
Від відповідача з порушенням встановлених строків на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позову.
Також відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Суд, розглянувши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
25.09.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, шляхом складання розписки, за умовами якого позивач передав ОСОБА_3 кошти у розмірі 53 000 тисячі доларів США в борг терміном до 15.12.2014 року.
Відповідач станом на день подачі позовної заяви кошти не повернув.
В порушення своїх зобов`язань, відповідач не повернув кошти належні позивачу в розмірі 53 000 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи складає 1289543,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1406633,50 грн., 3% річних у розмірі 197558,39 грн.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, а відтак зобов`язаний повернути позивачу заборгованість за розпискою від 25.09.2014 р. у розмірі 53 000 долларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи складає 1289543,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1406633,50 грн., 3% річних у розмірі 197558,39 грн.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, загальна сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 197558,39 грн.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені).
Згідно положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Стаття 625 ч.2 ЦК України передбачає, що боржник який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом.
Таким чином, з відповідача також підлягає стягненню інфляційні нарахування у розмірі 1406633,50 грн.
Судом встановлено що відповідно витягу з наказу №70, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдата ОСОБА_1 було призвано до лав Збройних Сил України 01.08.2014 року.
Відповідно до копії витягу з наказу №290 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 було звільнено у запас 30.09.2015 року.
Таким чином, ОСОБА_1 був на службі у Збройних Силах України з 01.08.2014 року по 30.09.2015 року, тобто 1 рік та 60 днів.
Відповідно до ст 257. ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється: якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.
У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.
Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Таким чином, на час перебування ОСОБА_1 у лавах Збройних Сил України, термін позовної давності зупинявся на 1 рік та 60 днів. Відтак позовна заява була подана позивачем з дотриманням строків позовної давності
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10510, 00 грн.
Керуючись ст.ст. 207, 257, 263, 525, 526, 610, 612, 625, 1046, 1050, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81,141, 258, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного проживання/листування: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики , укладеним 25.09.2014 року у розмірі 53000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи складає 1289543,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1406633,50 грн., 3% річних у розмірі 197558,39 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 10510,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць