Справа № 345/311/20
Провадження № 22-ц/4808/902/20
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Якимівим Р.В. 03 червня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Позовні вимоги були мотивовані тим, що після ухвалення Калуським міськрайонним судом рішення від 19 червня 2019 року про стягнення з нього на користь дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі по 1 600 грн щомісячно на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у нього суттєво погіршилося здоров`я. Позивач вказав, що у зв`язку із побиттям його невідомими особами, він отримав третю групу інвалідності та був змушений припинити тимчасові заробітки. Посилаючись на вищенаведене, а також на те, що його щомісячний дохід складає 1 600 грн, що є вдвічі меншим, ніж визначений судом розмір аліментів на утримання двох синів, просив позов задовольнити та стягувати з нього на користь дітей аліменти по 500 грн на кожного щомісячно.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 03 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не було враховано того, що з моменту постановлення рішення Калуським міськрайонним судом про стягнення аліментів, стан здоров`я позивача та його матеріальне становище не змінилися, а докази, якими він обґрунтовує позовні вимоги, вже були предметом дослідження Калуським міськрайонним та Івано-Франківським апеляційним судами. На думку представника апелянта, суд першої інстанції залишив поза увагою виписку №0710/19, якою підтверджує свої позовні вимоги ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що він хворіє протягом трьох-чотирьох років, а пенсійне посвідчення інваліда третьої групи йому було видано на підставі тих травм, які були предметом доказування в суді при постановленні первинного рішення, яке залишене без змін апеляційним судом. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що термін посвідчення закінчується 30 червня 2020 року і позивач являється працюючим пенсіонером. Також представник відповідача зауважує, що визначений раніше розмір присуджених аліментів є меншим, ніж розмір, який би стягувався в розмірі 1/3 частини його доходу як непрацюючого штатного працівника, що складає 3 804,24 грн. Посилаючись на вищенаведене, представник апелянта просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У надісланому на адресу суду відзиві представник позивача доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечує, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим. Додатково представник ОСОБА_1 вказав, що позивачу 01 липня 2020 року у зв`язку із відсутністю динаміки покращення здоров`я було продовжено групу інвалідності до 01 серпня 2023 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією довідки серії 12ААБ №839770. Крім того, погіршення стану його здоров`я пов`язане не з черепно-мозковою травмою, а з травмами хребта та ІІ стадією оніміння нижніх кінцівок. Також представник позивача вказує, що ОСОБА_1 оформив договір кредиту на суму 40 000 грн для сплати заборгованості по аліментах, яка виникла у нього у зв`язку із хворобою.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи майновий стан позивача, стан його здоров`я, наявність інвалідності, а також те, що він повинен виконувати обов`язок по утриманню дітей та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дітей, прийшов до висновку, що присуджений за рішеннями суду розмір аліментів в користь відповідачки є непосильним для позивача, тому розмір аліментів слід зменшити та продовжити стягувати на користь відповідачки аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину. З цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19 червня 2019 року постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 600,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на кожну дитину (а.с.15-18).

Із долучених до матеріалів справи копій документів, а саме: виписки №0710/19, довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії та посвідчення вбачається, що позивачу ОСОБА_1 з 27 червня 2019 року встановлено інвалідність ІІІ групи (а.с.10-11,14).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В цьому аспекті, колегія суддів звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд зауважує, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Крім того, слід зазначити, що при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З долученої до матеріалів справи довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №133 від 15 січня 2020 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності і його місячний дохід становить орієнтовно 1 564 грн (а.с.12). Відомості про наявність інших офіційних доходів ОСОБА_1 відсутні.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 сплачує кредитну заборгованість, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк» №38/1 від 10 лютого 2020 року (а.с. 49).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у виконання вимог ст. ст. 180, 181, 182, 183 192 СК України та з врахуванням дійсного матеріального стану позивача ОСОБА_1 , стан його здоров`я та наявність інвалідності, дійшов до правильного висновку про зменшення розміру раніше присуджених аліментів до 1000 грн, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що стан здоров`я позивача та його матеріальне становище не змінилися і докази, якими він обґрунтовує позовні вимоги, були предметом дослідження Калуським міськрайонним та Івано-Франківським апеляційним судами, оскільки як було зазначено вище інвалідність ІІІ групи позивачу було встановлено 27 червня 2019 року, тобто після постановлення судом першої інстанції рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей по 1 600 грн на кожного.

При цьому, колегія суддів зауважує, що 01 липня 2020 року ОСОБА_1 було продовжено групу інвалідності до 01 серпня 2023 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією довідки серії 12ААБ №839770.

Не заслуговують уваги й твердження представника відповідача про те, що визначений раніше розмір присуджених аліментів є меншим, ніж розмір, який би стягувався в розмірі 1/3 частини його доходу як непрацюючого штатного працівника, що складає 3 804,24 грн, оскільки відповідач ОСОБА_2 пред`являла позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам зазначеним у відзиві на позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. Висновки місцевого суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 03 червня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк