УХВАЛА

12 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 201/4255/16-ц

провадження № 61-9533св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініс Сергій Анатолійович про визнання шлюбного договору та договору про проживання неповнолітньої дитини і здійснення батьківських прав недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініс С. А., про визнання шлюбного договору та договору про проживання неповнолітньої дитини і здійснення батьківських прав недійсними.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з листопада 1995 року, що підтверджується актовим записом від 11 листопада 1995 року № 41 Великолепетинського відділу реєстрації актів громадянського стану.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19 листопада 2015 року на вимогу відповідача між сторонами було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініс С. А., та зареєстрований № 950.

Того ж дня було укладено договір про проживання дітей та здійснення батьківських прав, зареєстрований № 949.

Посилаючись на те, що під час укладання договорів ОСОБА_1 була введена в оману відповідачем, оскільки не читала спірні договори, із урахуванням положень статей 229, 230 ЦК України, а також те, що договори порушують майнові права позивача, просила суд визнати недійсним шлюбний договір, укладений 19 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати недійсним договір про проживання неповнолітньої дитини та здійснення батьківських прав, укладений між сторонами 19 листопада 2015 року та стягнути також з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 22 червня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним шлюбний договір від 19 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано недійсним договір про проживання неповнолітньої дитини та здійснення батьківських прав від 19 листопада 2015 року, укладений

між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним шлюбного договору, суд першої інстанції виходив із того, що під час підписання спірного правочину було порушено вимоги щодо свободи волевиявлення позивача, передбачені статтями 223, 225, 229 ЦК України. Крім того, позивача було введено в оману при укладанні шлюбного договору, положення якого ставлять ОСОБА_1 у надзвичайно невигідне матеріальне становище, що суперечить вимогам статті 93 СК України.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог у частині визнання недійсним договору про проживання неповнолітньої дитини та здійснення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний договір не виконується, оскільки відповідно до його умов протягом понеділка-середи дитина проживає разом із батьком за адресою:

АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить матері позивача та відповідач ніколи там не проживав, а лише зареєстрований за вказаною адресою, а тому існують правові підстави для визнання правочину недійсним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 22 червня 2016 року залишено без задоволення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задоволено частково.

Заочне рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 22 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Шлюбний договір, укладений 19 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С. А., та зареєстрований № 950, визнано недійсним.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині визнання недійсним договору про проживання неповнолітньої дитини та здійснення батьківських прав від 19 листопада 2015 року відмовлено.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині визнання недійсним шлюбного договору, апеляційний суд вважав, що умови оспорюваного шлюбного договору є незбалансованими, договір ставить позивача у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством, яким передбачено, зокрема, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Суд вважав, що у разі розірвання шлюбу, позивач позбавляється не лише права на все придбане під час шлюбу (окрім подарованого та успадкованого) нерухоме майно, а навіть всіх набутих за час шлюбу побутових речей (крім індивідуального користування), меблів, побутової техніки, обладнання тощо, що свідчить про наявність ознак недотримання моральних засад суспільства при укладенні спірного договору, що є підставою для визнання судом його недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині визнання недійсним договору про проживання неповнолітньої дитини та здійснення батьківських прав, суд вважав, що оскільки сторонами при укладенні договору було дотримано нотаріальної форми, враховуючи передбачений сімейним кодексом обов`язок та право обох батьків брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, рівність прав батьків щодо виховання дитини, не встановивши порушення прав чи інтересів дитини, відсутні підстави для визнання недійсним спірного договору.

09 травня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, у якій просить суд скасувати оскаржувані рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним шлюбного договору. При цьому посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Зміст касаційної скарги свідчить про те, що ОСОБА_2 оскаржено судові рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним шлюбного договору, а тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

У травні 2019 року цивільну справу № 201/4255/16-ц передано до Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не приймалося рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініс Сергій Анатолійович про визнання шлюбного договору та договору про проживання неповнолітньої дитини і здійснення батьківських прав недійсними, призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров