Постанова

Іменем України

29 липня 2020 року

м. Київ

справа № 279/3879/16-ц

провадження № 61-16590св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року у складі судді Шульги О. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Микитюк О. Ю., Павицької Т. М.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14 грудня 2006 між ним та відповідачем було укладено договір № б/н, за умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 15 000 грн у вигляді встановленого ліміту зі сплатою 36 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за ним із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 30 червня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 36 371,57 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь вказану кредитну заборгованість.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що позовна заява датована та підписана представником позивача 27 липня 2016 року, а до суду подана 03 серпня 2016 року. Доказів про вчинення боржником в межах позовної давності будь-яких дій, які свідчать про визнання ним свого боргу (сплата будь-якого платежу, надання банку письмової заяви про визнання боргу тощо), як і доказів на підтвердження поважності пропуску позовної давності позивачем не подано, а тому відсутні підстави для переривання перебігу позовної давності та визнання поважними причин її пропущення відповідно до статті 264 та частини п`ятої статті 267 ЦК України. На час звернення до суду з цим позовом спливла позовна давність, а відповідачем подано заяву про її застосування, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 36 371,57 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 грудня 2006 року, яка складається із: 4 213,99 грн - заборгованість за кредитом, 26 899,41 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 050 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована складова) та 1 708,17 грн - штраф (процентна складова), а також 1 515,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги, всього - 37 887, 37 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційним судом не було встановлено строк дії картки, не перевірено доводи позичальника про те, що банківську картку було вилучено працівником банку, оскільки за встановлення таких фактів висновки апеляційного суду про те, що позичальник здійснювала погашення заборгованості у січні 2014 року є сумнівними. Апеляційним судом вказано, що кредитний ліміт становив 15 000 грн, при цьому матеріали справи таких відомостей не містять, що свідчить про неповне встановлення обставин справи. Крім того, апеляційним судом не було враховано, що сторони у договорі про надання банківських послуг обумовили здійснення погашення кредиту за кредитним договором щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що банк свої зобов`язання виконав та надав позичальнику кредитні кошти, а відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту не виконувалися. Перебіг позовної давності для захисту порушених прав банку щодо нарахованої та несплаченої відповідачем спірної суми кредитної заборгованості розпочався наступного місяця після здійснення ОСОБА_1 останнього платежу в рахунок погашення заборгованості, а саме з лютого 2013 року. Позивач звернувся до суду 03 серпня 2016 року, тобто поза межами загальної позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно із Правилами користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Викладене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України.

Згідно з анкетою-заявою та довідкою про карти клієнта, відповідач отримала картки, остання з яких терміном дії до 12/2013 року, тобто до 31 грудня 2013 року.

З цим позовом банк звернувся до суду у 2017 році, тобто в межах загальної позовної давності.

Відповідачем було перервано позовну давність, оскільки вона здійснювала платежі на погашення кредитної заборгованості, а саме 02 січня 2014 року на суму 150 грн.

Таким чином суди попередніх інстанцій не з`ясували строк дії картки та дату останнього платежу, проведеного особисто позичальником, у зв`язку з чим дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

Також суди проігнорували усталену практику Верховного Суду, чим порушили формування єдиної правозастосовчої практики.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі заяви відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 14 грудня 2006 року ОСОБА_1 стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримала кредит у розмірі 2 000 грн зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторони обумовили здійснення погашення кредиту по кредитному договору щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 гривень.

Банк свої договірні зобов`язання виконав та надав позичальнику кредитні кошти, а відповідач умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту не виконувала.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови і правила надання банківських послуг, у зв`язку з чим станом на 30 червня 2016 року утворилась заборгованість загальний розмір якої становить 36 371,57 грн, з яких: 4 213,99 грн - заборгованість за кредитом, 26 899,41 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 050 грн - заборгованість по пені та комісії, 500 грн - штраф (фіксована складова) та 1 708,17 грн - штраф (процентна складова).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.

09 жовтня 2019 року справа № 279/3879/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 367, частини першої статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у

листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що між банком та ОСОБА_1 14 грудня 20006 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Апеляційним судом встановлено, що сума кредитного ліміту, встановленого відповідачу, складає 2 000 грн, що підтверджується заявою від 14 грудня 2006 року, підписаною ОСОБА_1 .

Згідно з вказаною заявою, базова процентна ставка складає 36 % із розрахунку 360 днів у році. Строк кредитного ліміта відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Верховний Суд України неодноразово робив висновки про те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору (зокрема у постановах: від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14; від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14; від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14; від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що строк дії кредитної картки, виданої ОСОБА_1 встановлений до грудня 2013 року, а банк з цим позовом звернувся до суду у серпні 2016 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з кредитним договором, оформленим заявою, порядок погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Строк кредитного ліміта відповідає строку дії карти.

Тобто кредитним договором визначено порядок погашення кредитної заборгованості та строк дії кредитного договору, оформленого заявою.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Оскільки зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, оформленим заявою, визначено окремими зобов`язаннями із внесення щомісячних платежів, то строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Враховуючи викладене, апеляційному під час нового розгляду справи слід встановити початок перебігу позовної давності, зокрема щодо щомісячних платежів, а також встановити строк дії картки, виданої позичальнику.

Відповідно до частини п`ятої статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 19 червня 2020 року вказував, зокрема на те, що апеляційним судом під час розгляду цієї справи не було встановлено, зокрема строку дії карти, виданої позичальнику.

Переглядаючи справу під час нового розгляду, суд апеляційної інстанції на порушення вимог частини п`ятої статті 411 ЦПК України не врахував зазначених висновків суду касаційної інстанції.

Встановлення вказаної обставини має суттєве значення для вирішення цього спору, оскільки згідно з умовами кредитного договору, оформленого заявою, строк його дії відповідає строку дії карти.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених обставин, висновок апеляційного суду про пропуск банком позовної давності є передчасним, так як судом не встановлено, коли такий строк розпочався та коли закінчився.

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, та переоцінювати докази у справі з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд. Верховним Судом взято до уваги, що суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням визначених процесуальних законом повноважень апеляційного суду дійшов висновку, що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно встановити строк дії картки, дійсний розмір заборгованості відповідача з урахуванням умов кредитного договору, оформленого заявою, у розрізі щомісячних платежів, з`ясувати, які з пред`явлених банком вимог знаходяться в межах позовної давності за кожним періодичним платежем, наявність/відсутність підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності, про яку зазначає відповідач, урахувавши всі встановлені обставин справи. Розглянути справу з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року скасувати.

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко І. М. Фаловська С. П. Штелик