ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 серпня 2020 року

м. Харків

Справа № 638/5546/20

Провадження № 22-ц/818/3744/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Плахотніковій І.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3 ,

третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особі: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договорів дарування нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року, постановлену суддею Семіряд І.В., -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особі: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договорів дарування нерухомого майна та одночасно подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, які належать третій особі на стороні відповідача ОСОБА_3 , а саме на:

квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,2кв.м, житловою площею 23,7кв.м;

3/4 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 64,9кв.м, житловою площею 43,6кв.м;

Нежитлове приміщення, місце для паркування АДРЕСА_3 , цокольного поверсі житлового будинку літ. «А-7-8», загальною площею 37,7кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ;

нежитлове приміщення, місце для паркування АДРЕСА_5 на цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-7-8», загальною площею 18,8кв.м, що розташоване за адресою АДРЕСА_4 ;

а також вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, власником якого є малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майном якого згідно ст.177 СК України управляють його батьки, а саме на:

квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 171,7кв.м, житловою площею 111,3кв.м.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що в проваджені суду знаходиться цивільна справа про визнання недійсним договорів дарування квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_6 , три четвертих частин квартири АДРЕСА_2 , місця для паркування НОМЕР_1 у м. Харкові, місця для паркування НОМЕР_2. Йому стало відомо, що третя особа ОСОБА_3 намагається продати місце для паркування, для цього звернулась до менеджера з експлуатації житлових та нежитлових приміщень з проханням надати допомогу у продажі місця для паркування. На його думку, такі дії ОСОБА_3 можуть ускладнити поновлення її порушених прав.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду 21 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову- задоволено.

Накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме:

квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,2кв.м, житловою площею 23,7кв.м;

3/4 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 64,9кв.м, житловою площею 43,6кв.м;

нежитлове приміщення - місце для паркування АДРЕСА_5 на цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-7-8», загальною площею 18,8кв.м, що розташоване за адресою АДРЕСА_4 ;

-квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 171,7кв.м, житловою площею 111,3кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції забезпечив позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить їй, при цьому, вона не є відповідачем у справі. Зазначене не відповідає положенням п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України. Крім того, такий вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, а накладений арешт на нерухоме майно позбавляє її права на вільне розпорядження належним їй майном. Також зазначає, що заява про забезпечення позову є недостатньо обгрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовуються лише до позовів про визнання та про присудження.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особі: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договорів дарування нерухомого майна.

Предметом позову є:

визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 09 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнання недійсним договору дарування 3/4 квартири АДРЕСА_2 , укладеного 09 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_6 , укладеного 26 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення (місця паркування № НОМЕР_1 ), розташованого по АДРЕСА_4 , укладеного 09 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення (місця паркування № НОМЕР_2 ), розташованого по АДРЕСА_4 , укладеного 26 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову просив накласти арешт на вказане нерухоме майно.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту можуть бути застосовані лише щодо майна, яке належить відповідачу у справі.

Як вбачається з Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 жовтня 2013 року, 04 травня 2017 року, вказане нерухоме майно, окрім квартири АДРЕСА_6 , укладеного 26 травня 2014 року, належить ОСОБА_3 , яка є третьою особою у справі, що не заперечується самою позивачкою.

Що стосується квартири АДРЕСА_6 , укладеного 26 травня 2014 року, то вона як зазначає позивачка та не заперечується ОСОБА_3 , належить малолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи зміст позовних вимог та обґрунтування позивачкою необхідності забезпечення позову, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - відсутні, оскільки будь-яких вимог до них не заявлено, вони не є відповідачами у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з відмовою у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - залишити без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 11 серпня 2020 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна