Постанова

Іменем України

24 січня 2020 року

м. Київ

справа № 199/4131/18

провадження № 61-21594св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Подорець О. Б., від 11 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О., від 16 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 2017 року народження, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Стверджував, що не може користуватися належною йому квартирою, оскільки в квартирі проживають відповідачі, які вселилися і зареєструвались в ній зі згоди ОСОБА_4 , що придбав вказану квартиру за договором купівлі-продажу від 27 червня 2013 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року, яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, договір купівлі-продажу квартири від 27 червня

2013 року визнано недійсним.

Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають йому користуватися власністю, просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , з усіма проживаючими з ними особами із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині у задоволені позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а відповідачі не є членами сім`ї власника квартири ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про виселення усіх проживаючих осіб зі спірної квартири, суд виходив з недоведеності стороною позивача та не встановлення судом осіб, які крім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проживають у спірній квартирі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 11 червня 2019 року залишено без змін.

Приймаючи постанову від 16 серпня 2019 року, колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції, зазначивши про додержання місцевим судом норм матеріального і процесуального права,

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , діючи в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволені позову ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 199/4131/18 та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У грудні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що при ухваленні рішення суд допустив невідповідність висновків обставинам справи, не застосував до спірних правовідносин положення частини першої

статті 770 ЦК України, які підлягали застосуванню, неправильно застосував норму статті 19 ЦПК України.

Предметом розгляду цієї справи є майнові права на житло, в тому числі малолітньої дитини. Вважає, що суд апеляційної інстанції при відкритті апеляційного провадження незаконно відніс справу № 199/4131/18 до справ, в яких ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в результаті призвело до позбавлення відповідача її процесуальних прав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, здійснив вихід за межі позовних вимог, так як задовольнив дві позовні вимоги, які не заявлялися позивачем. При цьому, суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги вдався до тлумачення позовних вимог.

Суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки тому, що підставою для проживання відповідачів у спірному житлі є договір найму житлового приміщення, який є чинним до теперішнього часу, не визнаний недійсним, не скасований та не розірваний.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому позивач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення по справі - без змін.

Іншими учасниками справи у визначений судом строк відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 та її малолітня дитина ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у спірній квартирі зі згоди колишнього власника квартири ОСОБА_5 , якому квартира АДРЕСА_1 належала на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кір`як К. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 129.

10 вересня 2013 року між ОСОБА_5 , як наймодавцем та

ОСОБА_2 , як наймачем, було укладено договір найму квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 червня

2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кір`як К. А. та зареєстрований в реєстрі за № 129, визнано недійсним.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є

Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має на увазі право на «усне слухання».

Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи

(TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою 2.

За положеннями частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених

статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі виник спір немайнового характеру щодо усунення перешкод у користуванні майном та виселення ОСОБА_2 із малолітнім ОСОБА_3 із належної позивачу квартири АДРЕСА_1

В ухвалі від 24 липня 2019 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції, зазначив, що заважаючи на те, що спір у даній справі немайновий, розгляд апеляційної скарги слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У вступній частині оскарженої постанови від 16 серпня 2019 року суд апеляційної інстанції також вказав про те, що розгляд справи здійснено у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи.

Таким чином апеляційний суд всупереч положень статей 368, 369 ЦПК України не розглянув справу № 199/4131/18 в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді 16 серпня 2019 року ОСОБА_2 повідомлена не була.

ОСОБА_2 в касаційній скарзі зазначала, що помилково розцінивши справу № 199/4131/18, як справу з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд позбавив її процесуальних прав.

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта