ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5951/20 Справа № 215/3494/17 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Приватбанк" на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року, ухваленого суддею Коноваленко М.І. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 05 лютого 2020 року,

,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач підписала заяву № б/н від 18.04.2008 року, за умовами якої отримала кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором, шляхом надання кредитних коштів. Проте, відповідач не виконувала умови укладеного договору в результаті чого, станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість, яка становить 65233,24 грн., з яких 6297,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 52490,84 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 3100,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією, штрафи 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3094,44 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просить суд стягнути на свою користь та судові витрати.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість в розмірі 65 233, 24 грн.,та судовий збір в сумі 1600 грн.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2019 року за заявою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , заочне рішення Тернівського районного суду від 27.11.2017 року скасовано.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язань за укладеним договором.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не вірно застосував положення ч.1 ст. 634 ЦК України та не врахував, що відповідач своїм особистим підписом в заяві-анкеті висловив згоду, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і тарифами складає договір про надання банківських послуг, а тому відсутність підпису божника на відповідних документах не свідчить про не укладеність даного договору. Користування відповідачем кредитними коштами, а також часткове погашення заборгованості, свідчить про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 18.04.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого, остання отримала кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, шляхом підписання заяви, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становить договір про надання банківських послуг. В заяві зазначено, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. (а.с.7).

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, в якій зазначено 3,0% за користування кредитними коштами, строк щомісячного платежу до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.8).

Згідно довідки наданої АТ КБ «Приватбанк» строк дії кредитної картки НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 становить 12/15, тобто до 31 грудня 2015 року.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2017 року, становить 65233,24 грн., з яких 6297,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 52490,84 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 3100,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3094,44 грн. - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволені позовних вимог виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості, щодо укладення між сторонами кредитного договору з чітко визначеними умовами надання кредиту та його погашення, вказана заява-анкета не є належним доказом, підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів у користування.

Проте колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за користування кредитними коштами.

Даний висновок суду суперечить, наявній в матеріалах справи заяви позичальника від 18.04.2008 року (а.с.7), в якій міститься відомості про базову ставку за користування коштами 3,0 % на місяць, а також довідка від 18.04.2008 року про умови кредитування, яка також підписана позичальником та містить узгоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитним коштами з базовою ставкою за кредитом 3,0% на місяць. В довідці про умови кредитування з використанням кредитна карта «універсальна 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем міститься відомості про погодження сторонами розміру відсотків та комісії за несвоєчасне погашення заборгованості -1% від суми заборгованості та розмір штрафів. (а.с.8).

Даний факт спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення грошових сум згідно з умовами договору, тому доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині заслуговують на увагу.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Колегією суддів досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості, зокрема по відсоткам, проте повністю із ним погодитися неможна.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно відомостей, що містяться в матеріалах справи, строк дії останньої карти до 12/2015, тобто до 31 грудня 2015 року.

Заяву про застосування строку позовної давності відповідно до вимог ст. 257 ЦК України відповідачем не надано.

Матеріали справи не містять відомостей про погоджений між сторонами розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору, що відповідає строку дії картки. Тому застосовувати відсотки за користування кредитними коштами після строку його дії, тобто після 31 грудня 2015 року до 30 червня 2017 року правові підстави відсутні.

Колегією суддів досліджено наведений позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору з якого видно, що станом на дату закінчення строку дії кредитного договору 31 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за відсотками становила 12 825,52 грн., що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Як вбачається з довідки про умови кредитування використання кредитної картки «Універсальна» у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити банку неустойку у вигляді:

1) пені 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць;

2) штраф: 250 грн. + 5% від суми позову. (а.с.8).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні судом таких норм матеріального права.

Зі змісту довідки про умови кредитування видно, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов`язання, тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні (а.с.8).

Колегія суддів вважає, що з огляду на матеріали справи, доцільним є стягнення з відповідача суми штрафів та відмовити в задоволенні пені, як подвійного виду відповідальності.

З урахуванням загального обсягу заборгованості за тілом кредиту та відсотками (6297,96+12825,52), розмір штрафу становить 956,17 грн.- відсоткова складова та 250 грн. фіксована складова, які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення суду ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, тому згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 18 квітня 2008 року в сумі 20329,65 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту -6297,96 грн., заборгованості за відсотками 12825,52 грн., штраф 250 грн. (фіксована частина), 956, 17 грн.(процентна складова), що є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 1600 грн., за подання апеляційної скарги 2400 грн., разом 4000 грн.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, в загальному розмірі 20329,65грн., тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1246,58грн., відповідно розрахунку (20329,65х4000/65233,24).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк заборгованість за кредитним договором б/н від 18 квітня 2008 року станом на 31 грудня 2015 року в сумі 20329,65 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту -6297,96 грн., заборгованості за відсотками- 12825,52 грн., штраф 250 грн. (фіксована частина), 956, 17 грн.(процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк витрати зі сплати судового збору в сумі 1246,58грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення суду складено 13 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: