РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/4095/20

Провадження № 22-ц/4815/869/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентина Михайлівна,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2020 року, постановлену в складі судді Першко О.О., у справі № 569/4095/20,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентина Михайлівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

До початку підготовчого засідання представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить зупинити провадження у справі до закінчення розгляду справи №569/19352/18 за позовом ОСОБА_4 до Рівненської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2020 року заяву про зупинення провадження у справі задоволено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентина Михайлівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно зупинено до набрання законної сили рішенням по цивільній справі №569/19352/18 за позовом ОСОБА_4 до Рівненської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Звертає увагу суду, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не обґрунтував належним чином прийняте ним рішення, у мотивувальній частині ухвали не вказано які саме питання можуть бути вирішені при розгляді справи № 569/19352/18 що стосується підстав, від яких залежатиме можливість розгляду справи № 569/4095/20.

Стверджує, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у цій справі виключає можливість на підставі наявних доказів, самостійно встановити обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги.

Вважає, що наявність цивільної справи № 569/19352/18 про встановлення факту проживання однією сім`єю, не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування не є підставою, за якою провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, оскільки наявні у справі докази дозволяють встановити обставини, які є предметом судового розгляду.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заперечують доводи останньої, просять суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що у даному випадку оскаржується ухвала про зупинення провадження у справі, що передбачено п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Питання зупинення провадження у справі врегульовано у Главі 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Наведене дає підстави для висновку про те, що необхідність в зупиненні провадження у справі за вищеназваним пунктом виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

При цьому, між двома справами, що розглядаються, має існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Разом з цим, відповідна підстава для зупинення провадження у справі застосовується лише у разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Неможливість розгляду справи є оціночним поняттям, яке повинно ґрунтуватися на можливості ухвалення рішення тільки після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій цивільній, кримінальній, адміністративній справі.

Строки на які зупиняється провадження у справі визначені статтею 253 ЦПК України.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, відтак суд повинен виходити з того, що тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства та є неприпустимою.

Частинами 1,2 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування позачергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 4 ст. 1266 ЦК України передбачено, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1263 ЦК України встановлено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

ОСОБА_1 у справі № 569/4095/20 просить суд встановити факт родинних відносин з померлим ОСОБА_7 , як двоюрідних сестри та брата, тобто визнати її спадкоємцем третьої черги.

При цьому, у справі № 569/19352/18 (до вирішення якої зупинено провадження у даній справі) ОСОБА_4 просить суд встановити факт родинних відносин з померлим ОСОБА_7 для визнання його спадкоємцем четвертої черги.

Разом з цим, колегія суддів приходить переконання про те, що предмети вказаних позовів не є такими, що виключають один одного, а навпаки стосуються різних прав спадкоємців у правовідносинах спадкування та захисту своїх прав у цій сфері.

Таким чином, зупиняючи провадження по даній справі суд першої інстанції чітко не визначив та не вказав, з`ясування яких саме обставин у ході розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до Рівненської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, унеможливлює розгляд даної справи.

Між правовідносинами, які випливають із відповідних справ, що розглядаються, не існує тісного матеріально-правового зв`язку, тому доводи сторони позивача не свідчать про обов`язок суду зупинити провадження у справі.

Враховуючи наведене, місцевий суд помилково встановив наявність підстав для зупинення провадження у справі, оскільки, як предмети так і підстави позовів у справах між сторонами є різними.

Для наявності передбачених у п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України підстав для зупинення провадження у справі суду відповідно до визначених у ст. 2 ЦПК України завдання та основних засад (принципів) цивільного судочинства, в контексті положень ст.ст. 11, 12 ЦПК України щодо пропорційності та змагальності, для запобігання зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживання заходів для виконання ними їхніх обов`язків, - суду при розгляду заяви про зупинення провадження у справі слід було з`ясувати процесуальну можливість ОСОБА_1 заявити клопотання в порядку ст. 188 ЦК України про об`єднання позовних вимог.

За таких обставинах звернення до суду по цій справі із заявою про зупинення провадження у справі об`єктивно спрямоване на штучне затягування її розгляду, що порушує право інших учасників справи на її розгляд впродовж розумного строку, і свідчить про порушення передбаченого у ч. 1 ст. 44 ЦПК України обов`язку представника позивача добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до наведених положень ст. 2 ЦПК України, п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, слід визнати, що у даному випадку зупинення судом першої інстанції провадження у справі є непропорційним втручанням у право кожного на розгляд справи впродовж розумного строку, та не відповідає завданню цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.

З цих підстав, з урахуванням положень ч. 4 ст. 44 ЦПК України, яка передбачає, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами, суд апеляційної інстанції для усунення вказаного порушення права на справедливий суд вважає за необхідне скасувати оскаржену ухвалу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що передшкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підстав для стягнення судового збору на користь ОСОБА_4 , апеляційний суд не вбачає, оскільки за вимогами ст. ст.141, 265 ЦПК України питання щодо судових витрат вирішується при ухваленні рішення за результатами розгляду справи.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, ст.379 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 серпня 2020 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.