ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5628/20 Справа № 213/2520/19 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 213/2520/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2020 року, яке ухвалено суддею Нестеренко О.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 25 березня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності та припинення права власності, в обґрунтування якого зазначила, що вона та відповідач по справі є колишнім подружжям, шлюб між ними було розірвано 15.03.2001 року, треті особи є спільними дітьми сторін позивача та відповідача, всі вони зареєстровані у вказаній квартирі, але відповідач тривалий час в квартирі не проживає, належною йому часткою у праві власності не користується, при цьому не виконує обов`язки власника житла, не несе витрати по його утриманню, ремонту, не сплачує комунальні платежі. Оскільки відповідач квартирою не користується, позивач запропонувала йому продати їй свою частку, але він відмовляється таким чином вирішити питання володіння квартирою іншими співвласниками. Позивач зазначила, що відповідач має у власності інше житло, зокрема 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі наведеного вище, посилаючись на положення ст.365 ЦК України, позивач просила суд припинити право власності відповідача на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 та визнати за нею право власності на цю частку квартири.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2020 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на належну йому частку у спільному майні, а саме на 1/4 частку квартири АДРЕСА_4 зі сплатою йому грошової компенсації вартості цієї частки квартири.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості грошової компенсації вартість 1/4 частки квартири АДРЕСА_4 у розмірі 69030 грн., яка згідно з квитанцією № 5 від 10.02.2020 зарахована на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області № UA0017442.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що підстави для задоволення позову відсутні. Зауважує на тому, що позивач не зверталася до відповідача з пропозицією щодо викупу частки квартири, а припинення права власності відповідача на 1/4 спірної квартири завдасть останньому істотної шкоди та призведе до обмеження його цивільних прав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суд першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та її представника Котляр Т.В., які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходились у зареєстрованому шлюбі, який згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 15.03.2001 року, виданого відділом РАГС Інгулецького РУЮ м. Кривого Рогу Дніпропетровської області НОМЕР_1 , розірвано (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , 1990 року народження, та ОСОБА_4 , 1994 року народження, що підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с.12).

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на праві приватної спільної власності в рівних долях, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 11.05.2006 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради згідно з розпорядженням № I 100 від 16.06.2006 року, належить квартира за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.8-9).

Згідно з довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради від 10.04.2019 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровано 4 особи позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (а.с.13).

Актами від 23.02.2019 року та від 20.08.2019 року, складеними мешканцями будинку АДРЕСА_6 , підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_7 мешкають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_6 мати позивача, відповідач ОСОБА_2 не проживає за цією адресою з 2006 року, участі в обслуговуванні будинку та прибудинкової території не приймає, заборгованість по комунальним платежам за цією квартирою відсутня (а.с.43-44, 47-49).

Також встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та суб`єкта нерухомого майна, відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,9 м кв., яка складається з 3-х житлових кімнат, та на підставі свідоцтва про право на спадщину на праві приватної власності належить 1-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.34-35).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що 1/4 частка квартири за адресою: АДРЕСА_5 є незначною часткою для відповідача та припинення права власності відповідача на незначну частку в майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача ОСОБА_2 , оскільки така шкода відповідачем не доведена.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цією статтею також визначено певні гарантії прав приватних осіб у випадку втручання держави у їхні права.

При розгляді справ національні суди України застосовують положення Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права, що передбачено статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із статтею 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у пункті 43 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції, не взяв до уваги наведені норми матеріального права, не врахував, що позивачем не доведено наявність передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, які дають право на припинення права власності на частку відповідача у спільному майні шляхом компенсації її вартості. Крім того, позивач не довела, що припинення права власності на частку квартири, належну відповідачу ј частку в спірній квартирі, не завдасть останньому істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17, провадження № 12-180гс18, зроблено висновок про те, що відсутність в статті 365 ЦК України посилання на необхідність одночасної наявності обставин, передбачених пунктами 1-3 цієї статті, свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення, таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц, провадження № 61-4860св18, зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Таким чином, аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалась на те, що відповідач у спірній квартирі не проживає тривалий час понад 13 років, житлом не користується, не утримує його, однак зазначені позивачем обставини не являються правовою підставою, в розумінні ст. 365 ЦК України, для припинення права власності відповідача на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зауважувала на тому, що відповідач має у власності інше житло, де проживає, однак той факт, що відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,9 м кв., яка складається з 3-х житлових кімнат, та на підставі свідоцтва про право на спадщину на праві приватної власності належить 1-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , сам по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі не підтверджено, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї.

При цьому слід зауважити, що спірна квартира є єдиним місцем реєстрації відповідача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що 1/4 частка у праві власності на нерухоме майно є незначною часткою для відповідача, оскільки, виходячи з вартості вказаної частки спірної квартири, а саме 69030 грн., не можна вважати, що така частка є незначною.

При цьому, колегія суддів вважає доцільним посилання суду першої інстанції про те, що квартира АДРЕСА_4 має лише дві житлові кімнати, тому виділ в натурі 1/4 частки, дорівнює 8,65 м.кв. житлової площі, а найменша житлова кімната має площу 13,5 м.кв., є об`єктивно неможливим, однак, для припинення права власності відповідача на належну йому частку у спірній квартирі, окрім того факту, що частка не може бути виділена в натурі, необхідна умова, що вказана часта є незначною та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї, чого позивачем не доведено.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач вимог про виділення йому в натурі 1/4 частки квартири, як і вимог про усунення порушень прав власника, не заявляв колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки останній не позбавлений такого права та вказанні обставини не є правовою підставою для задоволення позову про припинення права власності відповідача на належну йому 1/4 частку спірної квартири.

Колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги пояснення позивача, надані в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції про те, що відповідач по справі чинить на неї тиск та влаштовує сварки, оскільки вказані обставини не підтверджені позивачем належними та допустимими письмовими доказами.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17, провадження № 61-42000св18, зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода, майнова або немайнова, внаслідок припинення права на частку.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що частка ОСОБА_2 у спільному майні не є незначною, а припинення права останньої на частку у спірній квартирі призведе до порушення його прав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності позивачем.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України, тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1035 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2020 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності та припинення права власності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1035 (одна тисяча тридцять п`ять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: