Постанова

Іменем України

10 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 206/2521/17

провадження № 61-793св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року в складі судді Румянцева О. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року в складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), назву якого змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про визнання договорів нікчемними.

Позовна заява мотивована тим, що в серпні 2015 року Вишгородським районним судом Київської області відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії.

Вимоги ОСОБА_2 в іншій справі обґрунтовані тим, що до нього відповідно до договору відступлення права вимоги від 01 серпня 2015 року, укладеного між ним та ОСОБА_1 , перейшли всі права за депозитними вкладами у

ПАТ КБ «Приватбанк», що належали ОСОБА_1 , у тому числі права вимоги за 8 депозитними договорами про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно від 31 січня 2005 року, кожен з яких був укладений на

суму 500 000 грн строком на 6 місяців (до 31 липня 2015 року) з процентною ставкою у розмірі 20 % річних.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що вищезазначені договори про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно є нікчемними, оскільки не додержана письмова форма їх укладення. А надані меморіальні ордери в розумінні Інструкції про касові операції в банках України, що затверджено постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція № 337) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та інших законів, нормативно-правових актів у сфері банківської діяльності, не є документами, що підтверджують внесення готівки в касу банку.

Крім того, спірні депозитні договори, що є предметом спору, підписані не уповноваженою на те особою. Отже, договори відступлення вимоги за цим договором є також недійсними.

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило встановити нікчемність: укладених між ним та ОСОБА_1 договорів про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно від 31 січня 2005 року № 177s756063, № 177s756064, № 177s756065, № 177s756066, № 177s756067, № 177s756068, № 177s756069, № 177s756070; укладеного між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 договору про відступлення права вимоги від 01 серпня

2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на нікчемність оспрюваних правочинів. Договори, які є предметом спору, не містять будь-яких ознак нікчемного правочину, тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що надані під час розгляду справи відповідачем оригінали договорів банківських вкладів та оригінали ордерів, відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом першої інстанції були оглянуті оригінали договорів про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно та ордерів. Договори про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно підписані як вкладником, так і працівником банку, на них проставлена печатка банку. Меморіальні ордери також підписані працівником банку та скріплені печаткою банку.

Договір про відступлення права вимоги набув чинності, про що банк був своєчасно повідомлений, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали право на укладення такого договору без згоди банку, тому підстави для визнання його недійсним (нікчемним) відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, прийняти нову постанову про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що надані відповідачами меморіальні ордери не є документами, що підтверджують внесення готівки в касу банку в розумінні Інструкції № 337, не містять підпису ОСОБА_1 . Меморіальні ордери не відповідають вимогам чинного законодавства з урахуванням того, що грошові кошти начебто вносились готівкою, а меморіальний ордер складається при безготівкових розрахунках.

Меморіальні ордери в графі «підписи» не містять даних про посаду, прізвище та ініціали особи, яка їх підписала, що виключає можливість ідентифікації підписанта. Меморіальні ордери є недопустимими доказами внесення ОСОБА_1 готівки за договорами про банківський депозит від 31 січня 2005 року. Кошти за спірними правочинами до каси банку не вносилися.

Спірні договори про депозитний вклад не містять даних про відкриті рахунки банківського вкладу, їх також не надано стороною відповідача в підтвердження своїх доводів. Отже, договори про депозитний вклад на загальну суму 4 000 000 грн є нікчемними в силу закону.

Меморіальні ордери не підтверджують будь-які операції по внесенню ОСОБА_1 готівкових коштів до каси банку у зв`язку з відсутністю на них підписів вкладника.

Позивач заперечував, що підписи у депозитних договорах вчинені директором Правобережного відділення м. Дніпропетровська

ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 , тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні почеркознавчої експертизи.

Крім того, заступник директора Правобережного відділення позивача не був наділений повноваженнями на укладення депозитних договорів, з чого також слідує, що ці договори підписані неуповноваженою на те особою. Банк не має зобов`язань щодо вкладника ОСОБА_1 за спірними договорами.

Отже, у ОСОБА_1 відсутні будь-які права та обов`язки за нікчемними договорами депозитних вкладів від 31 травня 2005 року, тому він не міг передати права за цими правочинами іншій особі. Ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не повідомляли банк про відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

14 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), назву якого змінено на

АТ КБ «ПриватБанк»), та ОСОБА_1 укладено договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно від 31 січня 2005 року № 177s756063 на суму 500 000 грн строком на 6 місяців з процентною ставкою у розмірі

20 % річних. Факт внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується меморіальним ордером № 1 від 31 січня 2005 року.

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно від 31 січня 2005 року

№ 177s756064 на суму 500 000 грн строком на 6 місяців з процентною ставкою у розмірі 20 % річних. Факт внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується меморіальним ордером № 2 від 31 січня 2005 року.

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно від 31 січня 2005 року

№ 177s756065 на суму 500 000 грн строком на 6 місяців з процентною ставкою у розмірі 20 % річних. Факт внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується меморіальним ордером № 3 від 31 січня 2005 року.

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно від 31 січня 2005 року

№ 177s756066 на суму 500 000 грн строком на 6 місяців з процентною ставкою у розмірі 20 % річних. Факт внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується меморіальним ордером № 4 від 31 січня 2005 року.

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно від 31 січня 2005 року

№ 177s756067 на суму 500 000 грн строком на 6 місяців з процентною ставкою у розмірі 20 % річних. Факт внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується меморіальним ордером № 5 від 31 січня 2005 року.

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно від 31 січня 2005 року

№ 177s756068 на суму 500 000 грн строком на 6 місяців з процентною ставкою у розмірі 20 % річних. Факт внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується меморіальним ордером № 6 від 31 січня 2005 року.

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно від 31 січня 2005 року

№ 177s756069 на суму 500 000 грн строком на 6 місяців з процентною ставкою у розмірі 20 % річних. Факт внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується меморіальним ордером № 7 від 31 січня 2005 року.

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно від 31 січня 2005 року

№ 177s756070 на суму 500 000 грн строком на 6 місяців з процентною ставкою у розмірі 20 % річних. Факт внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується меморіальним ордером № 8 від 31 січня 2005 року.

Суди також встановили, що відповідно до договору відступлення вимоги, укладеного між відповідачами 01 серпня 2015 року, до ОСОБА_2 перейшли всі права за депозитними вкладами у ЗАТ КБ «Приватбанк», що належали ОСОБА_1 , в тому числі права вимоги за договорами 31 січня 2005 року № 177s756064, № 177s756065, № 177s756066, № 177s756067,

№ 177s756068, № 177s756069, № 177s756070.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами.

Обґрунтовуючи заявлені у справі вимоги банк вказував, що депозитні договори не відповідають вимогам закону щодо їх форми та посвідчення, тому є нікчемними.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_2 вказував, що при укладенні договору про відступлення права вимоги він отримав від

ОСОБА_1 оригінали примірників депозитних договорів та меморіальних ордерів на внесення коштів у касу банку. Всі депозитні договори містять підписи ОСОБА_1 та заступника Правобережного відділення

м. Дніпропетровська ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 , скріплені печаткою банку. Меморіальні ордери також містять підпис працівника банку та відбиток печатки банку.

Відповідач також зазначав, що ОСОБА_1 був постійним клієнтом Правобережного відділення м. Дніпропетровська ЗАТ КБ «ПриватБанк», зберігав у банку значні суми, тому обслуговувався безпосереднім заступником вказаного відділення. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджувався меморіальним ордером, який належним чином підписувався, скріплявся печаткою, другий екземпляр ордеру передавався ОСОБА_1 . Для скріплення меморіального ордеру печаткою запрошувався касир.

Наказом ЗАТ КБ «ПриватБанк» Липовського Ф. А. назначено на посаду заступника директора Правобережного відділення м. Дніпропетровська

з 01 січня 2004 року.

Наказом ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 23 червня 2005 року ОСОБА_4 звільнено з посади заступника директора Правобережного відділення

м. Дніпропетровська відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, матеріали щодо останнього направлено слідчому Управління Служби безпеки України для приєднання до матеріалів кримінальної справи.

У 2005 році ОСОБА_1 звертався до ЗАТ КБ «ПриватБанк» з письмовими заявами про повернення коштів за вкладами. Директор Правобережного відділення м. Дніпропетровська ЗАТ КБ «ПриватБанк» Добронравова І. І. повідомила, що за обставинами, викладеними у його заявах, проводиться службова перевірка та по її закінченню буде вирішено питання щодо поверненню вкладів. Проте відповіді по суті звернення ОСОБА_1 не отримав, вклад йому не повернули.

ОСОБА_2 вказував, що за заявою представників банку була порушена кримінальна справа щодо ОСОБА_1 за фактом шахрайського викрадення коштів, проте у подальшому справу закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу злочину. Разом з тим, в провадженні правоохоронних органів знаходиться кримінальне провадження, в якому ОСОБА_1 визнано потерпілим, а заступника Правобережного відділення

м. Дніпропетровська ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 оголошено в розшук.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга статті 1059 ЦК України).

Пунктом 1.4 глави 1 «Загальні положення» Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.1 глави 1 «Загальні положення» Положення № 516 грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 (в редакції, чинній на час укладення договорів про депозитний вклад) укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності дозволу, наданого головним банком цього підрозділу, погодженого з територіальним управлінням Національного банку України, та за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до пункту 8 глави 2 розділ III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337

(далі - Інструкція № 337) в редакції, чинній на час укладення договорів про депозитний вклад, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Суди встановили, що надані під час розгляду справи відповідачем оригінали договорів банківських вкладів та оригінали ордерів, відповідають вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Судом першої інстанції були оглянуті оригінали договорів депозитних вкладів з виплатою відсотків та ордерів. Вони підписані як вкладником, так і працівником банку, на них проставлена печатка банку. Меморіальні ордери також підписані працівником банком та скріплені печаткою банку.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах, зокрема, суб`єктам господарювання, фізичним особам, регулюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затверджену постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492),

в редакції, чинній на час укладення договорів про депозитний вклад.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 492 (в редакції, чинній на час укладення договорів про депозитний вклад) умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком

і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

За змістом пункту 1.8 Інструкції № 492 (в редакції, чинній на час укладення договорів про депозитний вклад) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом

в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом з тим, вказана Інструкція № 492 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не містить заборони щодо відступлення власником вкладного (депозитну) рахунку на користь іншої особи права вимоги за договором банківського вкладу щодо виплати грошової суми (вкладу) та процентів на неї.

Не містить таких обмежень (щодо відступлення права вимоги за спірними договорами) і норми ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

З огляду на викладене, на час виникнення спірних правовідносин законодавством України не передбачено заборони на відступлення права вимоги вкладником за договором банківського вкладу (депозиту), у тому числі й щодо частини коштів, розміщених на відповідних вкладних (депозитних) рахунках. Отже, на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено обмежень стосовно передачі вкладником своїх прав за договором банківського вкладу (депозиту) іншим особам (відступлення права вимоги), у тому числі й щодо розпорядження грошовими коштами (їх частиною), розміщеними на належному їй вкладному (депозитному) рахунку за відповідним договором.

Вказаний вище висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі

№ 914/3217/16 (провадження № 12-176гс18).

Правочини щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 ЦК України).

За змістом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора

у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, заміна кредитора відбувається без погодження боржника, оскільки така заміна не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов`язків, не погіршує його становища та не впливає на його інтереси.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання нікчемним договору відступлення права вимоги, оскільки не встановлено порушень вимог вищезазначених норм права при укладенні вказаного договору.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 оскаржував спірний правочин (договір відступлення права вимоги

від 01 серпня 2015 року) або не погоджувався з його змістом чи правовими наслідками.

Отже, позивач не обґрунтував, яким чином договір відступлення права вимоги порушує його суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси. Отримання згоди позивача як боржника на укладення договору відступлення права вимоги не передбачено.

Враховуючи наведене, під час розгляду справи судом не було встановлено обставин, з якими норми матеріального права пов`язують недійсність (нікчемність) спірного договору відступлення права вимоги, у зв`язку з чим вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на нікчемність оспрюваних правочинів. Договори, які є предметом спору, не містять будь-яких ознак нікчемного правочину, тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

Крім того, відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень

рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року у справі № 363/3965/15-ц стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договорами банківського вкладу від 31 січня 2005 року

№ 177s756063, 177s756064, 177s756065, 177s756066, 177s756067, 177s756068, 177s756069, 177s756070 суму вкладів у розмірі 4 000 000 грн, проценти за користування грошовими коштами у період з 01 лютого

2005 року до 31 липня 2005 року - 396 712,32 грн, проценти за користування грошовими коштами у період з 01 серпня 2005 року до 31 грудня 2016 року - 9 141 917,81 грн, 3 % річних на суму прострочення виплати вкладів -

1 457 697,58 грн, інфляційні втрати на суму прострочення виплати вкладів - 13 981 181,40 грн, 3 % пені від сум неповернутих вкладів - 274 257,53 грн, а всього на суму 29 251 766,64 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року, яка набрала законної сили, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами за вищевказаними договорами банківських вкладів (депозиту) від 31 січня

2005 року, 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України, пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» змінено.

Зменшено розмір процентів за користування грошовими коштами, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 , за період з 01 лютого 2005 року до 31 грудня 2016 року з 9 538 630,13 грн до 882 729,84 грн.

Зменшено розмір 3 % річних, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 , за період з 31 серпня 2012 року до 31 грудня

2016 року з 1 457 697,58 грн до 520 692,48 грн.

Зменшено розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню

з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 , за період з 31 серпня

2012 року до 31 грудня 2016 року з 13 981 181,40 грн до 4 489 907,28 грн.

Збільшено розмір пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 , з 274 257,53 грн до 23 988 004,40 грн.

У зв`язку з цим загальну суму стягнення збільшено з 29 251 766,64 грн до 33 881 334 грн.

В решті рішення Вишгородського районного суду Київської області

від 23 вересня 2019 року залишено без змін.

Під час розгляду справи № 363/3965/15-ц апеляційний суд встановив, що укладення спірних договорів банківського вкладу та внесення коштів на рахунки банку за цими договорами підтверджується оригіналами вказаних договорів, у яких містяться необхідні умови таких договорів, зокрема, визначено відсоткову ставку, зазначено строк договору та інші умови, та меморіальними ордерами про внесення коштів, які видані за кожним вкладом і вказані номери, дата видачі, сума вкладу, платник та банк одержувача, скріплені підписом уповноваженої особи та печаткою банку. Меморіальні ордери по внесенню коштів ОСОБА_1 також містять ідентифікуючі дані.

Також апеляційний суд під час розгляду справи № 363/3965/15-ц дійшов висновку, що договори про депозитний вклад укладені у письмові формі відповідно до вимог частини другої статті 1059 ЦК України, є дійсними та такими, що повинні виконуватись належним чином.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що меморіальні ордери не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовані встановленими судами обставинами. Так, на вказаних ордерах знаходяться підпис працівника банку та відтиск печатки цієї установи.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що позивач не отримував у касі банку кошти за спірними правочинами, оскільки відповідно до норм Інструкції № 337 саме подані відповідачами до суду меморіальні ордери підтверджують факт внесення вказаних коштів до каси банку.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про безпідставну відмову місцевого суду у призначенні почеркознавчої експертизи з метою спростування підпису директора Правобережного відділення

м. Дніпропетровська ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 у спірних депозитних договорах, оскільки ОСОБА_2 у судовому засіданні не оспорював той факт, що підписи в договорах виконані не ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 , тому у проведенні експертизи обґрунтовано відмовлено ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 березня 2018 року.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня

2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко