Провадження №: 4-с/755/43/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Бурлака Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 за участю Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, стягувача ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зняття арешту та скасування постанови про накладення арешту,

в с т а н о в и в:

скаржник звернувся до суду із скаргою за участю Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, стягувача ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зняття арешту та скасування постанови про накладення арешту. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних задоволено повністю. На даний час зазначене рішення перебуває на примусовому виконанні в Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, однак заявник не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження. Крім того, відповідно до наданої інформації Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» на рахунок заявника № НОМЕР_1 накладено арешт, відповідно до постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 жовтня 2019 року, прийнятої у виконавчому провадженні № 60355590. Вважає, що дії державного виконавця є незаконними. Крім того, ухвалою Броварського міськрайонного суду від 21 вересня 2019 року скасовано постанову про арешт коштів в частині накладення арешту на картковий рахунок заявника для отримання заробітної плати № НОМЕР_1. У зв`язку з чим просить визнати дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві неправомірними, зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 , скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 жовтня 2019 року винесену в рамках виконавчого провадження № 60355590.

08 листопада 2019 року ухвалою суду прийнято до свого провадження скаргу та витребувано у Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (02094, вул. Краківська, 20, м. Київ) належним чином завірені матеріали виконавчого провадження ВП № 60355590.

29 січня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням ухвали по суті вимог.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили. До суду надійшла заява заявника про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження" неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

18 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/14925/18 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат у розмірі 76 351,00 грн., трьох процентів річних у розмірі 19 411,00 грн. та судового збору у розмірі 957,62 грн., а всього 96 719,62 грн. (а.с. 19).

18 жовтня 2019 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воротніковою Анною Сергіївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/14925/18, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 18 вересня 2019 року (а.с. 20-21).

18 жовтня 2019 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воротніковою Анною Сергіївною винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 23).

Заявник просить визнати дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві неправомірними, скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 жовтня 2019 року винесену в рамках виконавчого провадження № 60355590.

В обґрунтування вимог заявник зазначив про те, що на виконання постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 жовтня 2019 року накладено арешт на його заробітну плату.

Представник Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві не скористався процесуальним правом подачі заперечень на скаргу.

Стягувач ОСОБА_2 не скористалася процесуальним правом подачі заперечень на скаргу.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 5 с. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Нормами ст.ст. 8, 9, 43 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно із ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно зі ст. 59 Закону державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2019 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воротніковою Анною Сергіївною винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий для нарахування заробітної плати (а.с. 5).

За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення скарги боржника ОСОБА_1 за участю Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, стягувача ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення арешту повністю: визнати дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воротнікової Анни Сергіївни щодо винесення постанови арешт коштів боржника від 18 жовтня 2019 року неправомірними. Постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воротнікової Анни Сергіївни про арешт коштів боржника від 18 жовтня 2019 року скасувати.

Щодо заявлених заявником вимог про зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , суд вважає таке.

Згідно ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Діяльність суб`єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що при вирішенні питань про зняття арешту слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції, як то зняття арешту та вказувати на те, яке саме рішення має прийняти орган виконавчої служби (прийняти чи не прийняти до виконання виконавчий лист).

З урахуванням викладеного вимоги боржника ОСОБА_1 про зняття арешту задоволенню не підлягають.

За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення скарги боржника ОСОБА_1 за участю Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, стягувача ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зняття арешту та скасування постанови про накладення арешту частково: визнати дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воротнікової Анни Сергіївни щодо винесення постанови арешт коштів боржника від 18 жовтня 2019 року неправомірними. Постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воротнікової Анни Сергіївни про арешт коштів боржника від 18 жовтня 2019 року скасувати. В решті скарги відмовити.

Керуючись ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ст. 8, 9, 19, 43 Конституції України, ст.ст. 97, 115 КЗпП України, Законом України "Про виконавче провадження", Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 18, 447, 450, 451, 260, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Скаргу боржника ОСОБА_1 за участю Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, стягувача ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зняття арешту та скасування постанови про накладення арешту задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воротнікової Анни Сергіївни щодо винесення постанови арешт коштів боржника від 18 жовтня 2019 року неправомірними.

Постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воротнікової Анни Сергіївни про арешт коштів боржника від 18 жовтня 2019 року скасувати.

В решті скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є. Арапіна