КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 756/55/20

провадження № 22-ц/824/9599/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А., (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року у складі судді Жука М.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 5 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 41 000 грн та витрати на правничу допомогу останньої.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 06 листопада 2004 року між сторонами по справі укладено шлюб, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2011 року.

У шлюбі у позивача та відповідача народився син, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року у справі №2605/14328/12 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1 500 грн, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття.

Звертав увагу суду на те, що у 2016 році у малолітнього ОСОБА_4 виявлено функціональні розлади міліарної системи; функціональні розлади кишечника з синдромом симбіозу; лактозну недостатність (С/С), гомозиготне носійство; непереносимість глютену, що підтверджується випискою з амбулаторної карти дитини, заключенням спеціаліста КМДКЛ №1, консультацією гастроентеролога у клініці ТОВ «Наш доктор», а також консультацією дерматовенеролога у клініці ТОВ «Віта Медікал». Вказані обставини зумовили збільшення витрат на дитину.

Стверджував, що позивач має нестабільний, мінливий дохід, оскільки є фізичною особою-підприємцем.

Вказував, що у зв`язку із зазначеними хворобами та потребами дитини, між ОСОБА_1 та ТОВ «Гімназія «Пріоритет» укладено договір №б/н від 11 вересня 2017 року та договір №133-18 від 31 серпня 2018 року про надання платних освітніх послуг. За 2017-2019 навчальні роки позивачем сплачено кошти за освітні послуги на загальну суму 82 000 грн, з огляду на що, вважала за необхідне стягнути половину вказаної суми з відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 13 червня 2020 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Уважає, що суд першої інстанції помилково послався на п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якою роз`яснюється застосування редакції ч.1 ст. 192 СК України, яка не діяла та не діє на час виникнення спірних правовідносин.

Вказує, що у зв`язку із встановленими захворюваннями дитини, зростанням рівня і вартості життя, зміну потреб і для забезпечення фізичного, культурного та духовного розвитку останнього є необхідним збільшення розміру аліментів.

Звертає увагу колегії суддів на те, що позивачу довелося влаштувати дитину до приватного навчального закладу у зв`язку із необхідністю дотримання спеціальної дієти останнім без відриву від навчального процесу.

03 серпня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 , в якому останній просить повністю відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити без змін рішення суду першої інстанції..

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно частин другої та четвертої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на підтримання стану здоров`я дитини, забезпечення її оглядів і проведення профілактичних заходів, дотримання спеціального режиму харчування по суті є додатковими витратами на дитину про стягнення яких позивач вимоги не порушує. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на дитину суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що переведення дитини з державного навчального закладу до приватного, навчання в якому є оплатним, відбулося внаслідок виникнення виняткових обставин, зокрема, пов`язано з хворобливим станом дитини, а договір про надання навчальних послуг укладався позивачкою без згоди відповідача.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2011 року розірваний (а.с. 6).

У шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30 травня 2008 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 1150 (а.с. 7).

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 листопада 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у сумі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 03 вересня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Згідно виписок з медичної документації, малолітній ОСОБА_5 у червні 2017 року, липні 2017 року та березні 2018 року оглядався лікарями: гастроентерологом, алергологом, дерматологом, якими рекомендовано дитині дієту, а також прийняття відповідних медичних препаратів (а.с. 10-13).

Як убачається з наданих ОСОБА_2 копій квитанцій про перерахування на користь ОСОБА_1 грошових коштів, останній щомісячно сплачує аліменти згідно рішення суду (а.с. 55-67).

Окрім того, ОСОБА_2 надані копії квитанцій на придбання для дитини мобільного телефону, мікрофону, фітнес трекеру (а.с. 68-73).

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_2 у 2015 отримав дохід у сумі 71 719 грн 05 коп., у 2016 році - 60 084 грн 80 коп., у 2017 році - 32 280 грн, у 2018 році - 62 512 грн 92 коп., у 2019 році - 306 грн 32 коп. (а.с. 77-78).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_2 на праві власності нерухоме майно зареєстрованим не значиться (а.с. 76).

З матеріалів справи вбачається та правильно встановлено судом першої інстанції, що матеріальний стан відповідача з дня ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів не змінився на стільки, що дозволяв би сплачувати йому аліменти у більшому розмірі, ніж це встановлено рішенням суду, доказів про погіршення майнового стану позивачки суду не надано, зміна прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не є підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів.

У мотивування вимог про збільшення розміру аліментів, позивач посилалась на погіршення здоров`я сина, необхідність його обстеження та витрат на лікування.

Разом з тим, витрати на підтримання стану здоров`я дитини, забезпечення її оглядів і проведення профілактичних заходів, дотримання спеціального режиму харчування по суті є додатковими витратами на дитину, про стягнення яких позивач вимог не висувала, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, пов`язаних з необхідністю навчання у приватному навчальному закладі, колегія суддів виходить з наступного.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні безпосередньо особою, яка пред`явила такий позов.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Аналіз статті 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Судом установлено, що 11 вересня 2017 року між ТОВ «Гімназія «Пріоритет» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання платних освітніх послуг, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вартість навчання становить 4 000 грн на місяць, навчальний рік становить 10 місяців, починаючи з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року (а.с. 16-17).

31 серпня 2018 року між ТОВ «Гімназія «Пріоритет» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір № 133-18 про надання платних освітніх послуг, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вартість навчання становить 5 000 грн за місяць, навчальний рік становить 10 місяців, починаючи з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року (а.с. 18-19).

Згідно копій квитанцій до прибуткових касових ордерів ОСОБА_1 сплачено 82 000 грн за надані освітні послуги ОСОБА_4 (а.с. 20-36).

Дослідивши укладені позивачем з ТОВ «Гімназія «Пріоритет» договори про надання платних освітніх послуг, судом не встановлено того, що переведення дитини з державного навчального закладу до приватного, навчання в якому є оплатним, відбулося внаслідок виникнення виняткових обставин, зокрема, пов`язано з хворобливим станом дитини.

Отже, доводи апелянта, що позивачу довелося влаштувати дитину до приватного навчального закладу у зв`язку із необхідністю дотримання спеціальної дієти останнім без відриву від навчального процесу є безпідставними, оскільки надання освітнім закладом ТОВ «Гімназія «Пріоритет» будь-яких послуг із забезпечення харчування дитини відповідно до визначеної дієти вказаними договорами не передбачено.

Окрім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, договір про надання навчальних послуг укладався позивачкою без згоди відповідача.

Виходячи з викладеного, зважаючи на відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки позивач не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України, вимог про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, не заявляла, також не довела, що переведення дитини у приватний платний навчальний заклад, викликаний особливою обставиною - хворобою дитини, враховуючи майновий стан відповідача та рівність права кожного з батьків на участь у вихованні дитини, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай