ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1219/20 Справа № 2-3951/07 Головуючий у першій інстанції: Спаї В.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2007 року та на додаткове рішення цього ж суду від 10 грудня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську (Дніпрі) ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007 року ОСОБА_2 , що діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., реєстровий номер 1717, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . На підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.11.1997 року №4/3003-97 внаслідок приватизації ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 належала сусідня квартира АДРЕСА_2 . Згідно з договором дарування від 29.12.2004 року, посвідченим державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подарували належну їм 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . Таким чином, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.11.1997 року та договору дарування від 29.12.2004 року, 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 належить позивачці ОСОБА_2 та 1/4 частини зазначеної квартири належить неповнолітньому її сину, ОСОБА_3 , 1992 народження. З метою покращення своїх житлових умов, позивач, як власник квартири АДРЕСА_3 , також діючи в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , якому належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_4 , здійснила перебудови АДРЕСА_5 , а саме об`єднала квартири АДРЕСА_5 в одну 4-х кімнатну квартиру під АДРЕСА_4 житловою площею 77,1 кв.м. та приєднала до квартири частину приміщення загального користування площею 16,8 кв.м. Позивач зазначає, що відповідно до даних технічного паспорту, після переобладнання квартир АДРЕСА_6 513 та № АДРЕСА_4 в одну 4-х кімнатну квартиру під АДРЕСА_4 житлова площа квартири збільшилась та становить 77,1 кв.м. При приєднанні площі загального користування - 16,8 кв.м. із яких було обладнано: коридор літ.L1-1 площею 4,6 кв.м., комору літ. L площею 2,3 кв.м., коридор літ. L-1 площею 1,4 кв.м. та сауну літ. XXXIV площею 8,5 кв.м., змінилась загальна площа квартири, тому разом з приєднаною площею загального користування - 16,8 кв.м. усього по квартирі №514 загальна площа складає 123,6 кв.м. Зазначена частина площі загального користування є допоміжною площею, призначеною раніше для обслуговування обох квартир. Своєю АДРЕСА_7 , не заперечують проти приєднання до квартир №513 та №514 частини площі загального користування. Відповідно до висновку обстеження і оцінки технічного стану будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_2 , проведеного інститутом Дніпроагропроект, будівельні конструкції знаходяться в нормальному стані, згідно з нормативною класифікацією несучі конструкції відповідають вимогам категорії К-1, підсилення виконавчих прорізів відповідає вимогам по несучій здатності та приміщення квартири придатні до експлуатації. Висновком інженерно-технічної експертизи по визначенню частин співвласників квартири АДРЕСА_6 НОМЕР_1 визначені ідеальні частки співвласників вказаної квартири після об`єднання двох квартир в одну та приєднання приміщення загального користування, згідно якого частка ОСОБА_2 складає 83/100 частин, а ОСОБА_3 - 17/100 частин даної квартири. Позивач зазначає, що вона та її неповнолітній син є єдиними власниками вказаної квартири, в якій здійснено переобладнання та до якої приєднано частину приміщення загального користування площею 16,8 кв.м., що є незначною частиною; проти вказаного переобладнання та приєднання частини площі загального користування ніхто не заперечує та прав інших осіб не порушує. Тому, позивач просила визнати за нею право власності на 83/100 частин квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 77,1 кв.м., загальною площею 106,8 кв.м.; визнати за ОСОБА_3 право власності на 17/100 частин квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 77,1 кв.м., загальною площею 106,8 кв.м. Матеріали цивільної справи не містять письмової заяви позивачів щодо уточнення, зміни заявлених позовних вимог.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2007 року задоволені позовні вимоги, вирішено визнати за ОСОБА_2 право власності на 83/100 частин квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 77,1 кв.м., загальною площею 123,6 кв.м.; визнати за ОСОБА_3 право власності на 17/100 частин квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 77,1 кв.м., загальною площею 123,6 кв.м.; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2007 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 83/100 частин квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 77,1 кв.м., загальною площею 123,6 кв.м., без додаткових актів введення в експлуатацію; визнати за ОСОБА_3 право власності на 17/100 частин квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 77,1 кв.м., загальною площею 123,6 кв.м., без додаткових актів введення в експлуатацію; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2007 року та додаткового рішення цього ж суду від 10 грудня 2007 року та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2007 року та додаткового рішення цього ж суду від 10 грудня 2007 року з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03 серпня 1991 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська зареєстровано шлюб (а.с.66).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період шлюбу та під час проживання однією сім`єю, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили квартиру АДРЕСА_1 ; загальна площа зазначеної квартири складає 32,8 кв.м., житлова площа 17,2 кв.м., яка складається з 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, І-лоджія. Викладене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №183083241 від 01.10.2019 року, згідно якої за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кулінічем С.А. (а.с.17, 68-69).

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.11.1997 року №4/3003-97 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в порядку приватизації належала квартира АДРЕСА_2 (а.с.15).

Згідно з договором дарування від 29.12.2004 року, посвідченим державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подарували належну їм Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 .

Згідно змісту позовної заяви, позивачка, без погодження з апелянтом, провела перепланування та обєднання двох квартир АДРЕСА_4 АДРЕСА_1 із приєднанням до квартир приміщення загального користування площею 16,8 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту від 04.07.2007 року, квартира АДРЕСА_4 складається з 4-х кімнат житловою площею 77,1 кв.м.: 1-а кімната - 20,8 кв.м.; 2-а кімната - 21,7 кв.м.; 3-я кімната - 16,5 кв.м.; 4-а кімната - 18,1 кв.м.; кухні-столової площею 16,8 кв.м.; вбиральні (сполученої) - 2,0 кв.м.; ванної кімнати площею 6,4 кв.м.; коридору - 4,5 кв.м. При приєднанні до квартири площі загального користування - 16,8 кв.м. (із яких було обладнано: коридор літ.L1-1 площею 4,6 кв.м.; кладова літ. L площею 2,3 кв.м.; коридор літ. L-1 площею 1,4 кв.м.; сауна літ. XXXIV площею 8,5 кв.м.) змінилась загальна площа квартири, тому разом з приєднаною площею загального користування - 16,8 кв.м. усього по квартирі №514 загальна площа складає 106,8 кв.м. (а.с.10-12).

Згідно копії рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований 03 серпня 1991 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська, - розірвано (а.с.66).

Згідно ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, які встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності подружжя; встановивши, що квартиру АДРЕСА_1 ), було придбано під час перебування апелянта ОСОБА_1 та позивачки ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується письмовими матеріалами справи; встановивши, що презумпція права спільної сумісної власності подружжя на вищевказану квартиру не спростована, - колегія дійшла висновку про безпідставність тверджень місцевого суду, що у переобладнаній квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_2 належить право власності на 83/100 частин, а позивачу ОСОБА_3 - право на 17/100 частин.

Місцевий суд у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, безпідставно не вирішив питання про залучення до участі у справі у якості належного відповідача ОСОБА_1 , права та законні інтереси якого порушені оскаржуваним рішенням.

Крім того, згідно змісту позовної заяви, позивачі просили визнати за кожним з них право на певну частку у вищевказаній обєднаній квартирі загальною площею 106,8 кв.м.; позовні вимоги у належній процесуальній формі позивачами не уточнювались та не доповнювались. Згідно технічного паспорта, представленого позивачем, загальна площа вказаної обєднаної квартири складає 106,8 кв.м. Однак, незважаючи на викладене, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачами позовних вимог та визнав право за кожним з позивачів на певну частку у квартирі АДРЕСА_2 загальною площею 123,6 кв.м. Більше того, в резолютивній частині додаткового рішення також було зазначено про визнання права власності за позивачами без додаткових актів введення в експлуатацію, про що позовні вимоги заявлені не були.

Крім того, місцевим судом вирішено скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Однак, згідно змісту позовної заяви така позовна вимога позивачами не заявлялась.

Виходячи з викладеного, встановивши, що матеріали справи не містять заяв позивачів щодо уточнення чи зміну позовних вимог, - колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі заявлених позивачами позовних вимог, чим порушив вимоги щодо диспозитивності цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, встановивши порушення оскаржуваним рішенням права власності апелянта на житло, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних рішення та додаткового рішення з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, в задоволенні позовних вимог відмовлено, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що понесені останнім на сплату судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 427,82 грн., з кожного (а.с.80).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення і додаткового рішення місцевого суду з ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2007 року та додаткове рішення цього ж суду від 10 грудня 2007 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську (Дніпрі) ради про визнання права власності відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі по 427 (чотириста двадцять сім) грн. 82 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді