Справа № 265/5002/20
Провадження № 2-н/265/742/20
У Х В А Л А

10 серпня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Костромітіна О.О., розглянувши заяву адвоката Денисова Миколи Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут конструкційних матеріалів «Прометей» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсацію втрати частини доходу, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

До суду надійшла заява адвоката Денисова Миколи Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут конструкційних матеріалів «Прометей» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 101877,21 грн., компенсацію втрати частини доходу, протягом яких заборгованість у розмірі 101877,21 грн. була нарахована, а також середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Також у вищезазначеній заяві заявник просив витребувати у ДП «Український державний науково-дослідний інститут конструкційних матеріалів «Прометей» помісячний розрахунок заборгованості з заробітної плати нарахованих, сплачених та несплачених щомісячно платежів по заробітній платі перед ОСОБА_1 , довідку про середню заробітну плату за останні два календарні місяці роботи перед 25.05.2020 року. Крім того просив звільнити заявника від сплати судового збору в частині стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та відстрочити сплату судового збору в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення до дня видачі наказу у справі.

Дослідивши матеріали заяви суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За приписами ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог встановлених ч. 1ст. 161 ЦПК України.

Пункт 1 ч.1 ст.161 ЦПК України передбачає, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно з ч.2 ст.160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Стаття 163 ЦПК України містить вимоги, яким повинна відповідати заява про видачу судового наказу.

За приписами пункту 1 частини 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору, а також частини 1 статті 164 ЦПК України - за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1 заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

Відповідно до пп.4-1 п.1 ч.2ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір за ставкою: 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, тобто 210,20 грн.

Як вбачається з матеріалів заяви судовий збір заявником не сплачений, матеріали справи містять клопотання представника заявника про звільнення від сплати судового збору в частині стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та відстрочити сплату судового збору в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення до дня видачі наказу у справі.

Статтею 5 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір» передбачено,що від сплати судового збору підчас розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч. 1ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати.

Так, основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ч. 1ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

В керівних роз`ясненнях Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 N 14 « Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» зазначено, що

якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не

виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини

першої статті 96 ЦПК) (1618-15), судовий наказ може бути видано

не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму

компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить

до структури заробітної плати (Закон України від

24 березня 1995 року N 108/95-ВР (108/95-ВР) "Про оплату праці",

Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III (2050-14) "Про

компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з

порушенням строків їх виплати").

Згідно приписів ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільнені є мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати, а тому до складу заробітної плати не входить.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується з урахуванням загальної суми заробітної плати і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право відповідно до чинного законодавства та державних гарантій.

Середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати є компенсаційною виплатою працівнику, при цьому не є заробітною платою та не входить до її складу.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати, тому не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сплата судового збору не передбачена.

Суддя виходить з того, що відповідно до п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати не є заробітною платою (винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу в період трудового договору), так як є формою відповідальності роботодавця внаслідок порушення після припинення трудового договору строків розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, отже при заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати судовий збір підлягає сплаті у розмірі, що визначено законом.

Отже, починаючи з 01 вересня 2015 р. позивачі у справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 25 січня 2019 р. у справі № 191/3096/17, від 10 січня 2019 р. у справі № 727/2955/18, від 12 листопада 2018 р. у справі № 243/9881/17.

З вищенаведеного вбачається, що заявник ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору за вимогами щодо видачі судового наказу про стягнення заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, та не звільняється від сплати судового збору за вимогами щодо видачі судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом але не більше як до ухвалення судового рішення у справі (ч.1). З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (ч.3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є:а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (ч.1).

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній участи ні першій цієї статті (ч.2).

Пунктом 29 постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 роз`яснено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-У1 та статті 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунках коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових рахунків та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Таким чином у заяві про відстрочення сплати судового збору заявник має не тільки навести обставини, які свідчать про не можливість сплати судового збору, а й подати до суду відповідні докази.

Заявником на підтвердження доводів, викладених у клопотанні про звільнення, відстрочення від сплати судового збору, жодних доказів щодо не можливості заявником сплати судового збору до заяви не надано. З огляду на наведене, підстави для звільнення, відстрочення заявника від сплати судового збору відсутні.

У зв`язку з наведеним, враховуючи, що заявником не сплачено судовий збір за вимогу щодо видачі судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, та суддею відмовлено у задоволенні клопотання заявника про звільнення та відстрочення його від сплати судового збору, а відтак заява про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут конструкційних матеріалів «Прометей» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходу, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, внаслідок чого суддя дійшла висновку про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючисьст.165 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні клопотання адвоката Денисова Миколи Сергійовича про відстрочення сплати судового збору в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення до дня видачі наказу у справі, відмовити.

У видачі судового наказу за заявою адвоката Денисова Миколи Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут конструкційних матеріалів «Прометей» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсацію втрати частини доходу, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з викладених в ухвалі підстав не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.О.Костромітіна