РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренка К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту місця проживання та реєстрації на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Сєвєродонецька міська рада, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту місця проживання та реєстрації на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Сєвєродонецька міська рада, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Луганськ помер чоловік заявника - ОСОБА_2 . 21.11.2019 року заявник звернулася до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької нотаріальної контори Мозолєвої Л.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка. Однак своєю постановою № 1535/02-31 від 21.11.2019 року нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після її померлого чоловіка з обґрунтуванням, що у наданих нею документах відсутні відомості, які дають можливість визначити коло спадкоємців за законом щодо майна померлого відповідно до ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України, які вважаються такими, що прийняли спадщину. Домової книги за адресою проживання у заявниці немає, є тільки довідка, яка видана органом, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території України. Заявник постійно проживала у двох із своїм чоловіком до його смерті, а отже прийняла спадщину після нього, вони були разом зареєстровані за однією адресою. Факт постійної реєстрації заявника та її чоловіка на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копіями їх паспортів, довідкою на ім`я заявника про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради.

В судове засідання представник заявника не з`явився, в заяві про встановлення факту просив про розгляд справи без його участі та участі заявника.

В судове засідання представник заінтересованої особи Сєвєродонецької міської ради не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи без її участі.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 16 січня 2002 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Копані Євсугського району Луганської області, з 22.09.1971 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 19 березня 2002 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Лохвиця Лохвицького району Полтавської області, з 15.02.1972 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 17 грудня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 одружилися, про що в книзі реєстрації актів про одруження 18 грудня 1971 року зроблено запис № 2508. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , прізвище дружини ОСОБА_2 .

Згідно із копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради 03.11.2014 року № 8615, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 22 травня 2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Луганськ, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 366.

Згідно із копією довідки від 26.03.2019 № 1 форми 3, виданої Товариством власників квартир «Майський», яке розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території у місті Луганськ, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована та проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 22.09.1971 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 15.02.1972 року.

Згідно із копією спадкової справи, яка заведена у Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 20 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

21 листопада 2019 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1535/62-31, винесеної 21 листопада 2019 року державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвою Л.О., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що під час розгляду поданих заявником документів було встановлено, що у них відсутні відомості, які дають можливість визначити коло спадкоємців за законом щодо майна померлого відповідно до ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України, які вважаються такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд враховує, що в даному випадку смерть спадкодавця сталася на тимчасово непідконтрольній українській владі території України, при цьому спадкодавець останній час свого життя був зареєстрований та проживав на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.

Отже, заявник позбавлена можливості отримати довідку належного зразку та форми про зареєстроване місце проживання спадкодавця станом на час його смерті, а тому встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_2 станом на день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його дружина ОСОБА_1 мали зареєстроване місце проживання за певною адресою та того, що вони постійно проживали тільки у двох на день його смерті, має юридичне значення для забезпечення заявнику можливості прийняти спадщину.

Оцінюючи зміст та допустимість довідки № 1 форми 3, виданої Товариством власників квартир «Майський», яке розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території у місті Луганськ, суд враховує, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, зміст довідки № 1 форми 3, виданої Товариством власників квартир «Майський», яке розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території у місті Луганськ, береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимого письмового доказу в сукупності з іншими доказами.

Іншими письмовими доказами, в сукупності із вищенаведеною довідкою, підтверджується, що ОСОБА_2 станом на день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його дружина ОСОБА_1 мали зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та були зареєстровані за вказаною адресою тільки у двох на день смерті ОСОБА_2 .

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява ОСОБА_1 про встановлення факту місця проживання та реєстрації на час відкриття спадщини, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту місця проживання та реєстрації на час відкриття спадщини, заінтересована особа Сєвєродонецька міська рада - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тільки разом із чоловіком ОСОБА_2 станом на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін