Справа № 758/7660/20
Провадження № 2-з/758/172/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого - судді Ларіонової Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення, -

В С Т А Н О В И В :

09 липня 2020 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - заявник) звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, в якій просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :91:433:0007, площею 0,0612 га., цільове призначення - для ведення садівництва, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.03.2005 року та 07.07.2005 року ОСОБА_2 згідно написаних ним розписок отримав від мене 8 100 доларів США. 13.02.2009 р. Солом`янським районним судом міста Києва, суддею Макуха А.А., було ухвалене рішення по справі № 2-419-1/09, яким було стягнуто з боржника - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу та відсотки, що становлять загалом 154172, 48 грн. а також витрати, пов`язані з викликом відповідача в судове засідання в розмірі 300 гривень, за оголошення в газеті «Урядовий кур`єр», витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 4620,00 гривень, судовий збір в розмірі 1541, 72 грн., а також витрати на інформаційно -технічне забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 30 грн., всього - 160664, 20 грн. 17.03.2009 р. Солом`янським районним судом міста Києва був виданий виконавчий лист, справа № 2-419-1/09 про стягнення з боржника - ОСОБА_2 . 28.05.2009 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві Кучерявою Тамарою Анатоліївною було відкрито виконавче провадження, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-419-1/09 від 17.03.2009 року. 18.06.2020 року заявнику стало відомо про наявність у відповідача на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером :91:433:0007, площею 0,0612 га., цільове призначення - для ведення садівництва, адреса - АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка була придбана ОСОБА_2 23.05.2003 року на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1064. Оскільки заявник має намір звернутися до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення з останнього додаткової суми заборгованості за порушення грошового зобов`язання після прийняття судового рішення згідно ст. 625 ЦК України, через знецінення фінансових коштів з врахуванням індексу інфляції та 3% річних з 2009 р. по 2020 р. в загальній сумі 739 000 гривень, заявник звернувся з заявою про забезпечення позову.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується дана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням відсутності підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної заяви.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом, заходів забезпечення позову.

П. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Вирішуючи дану заяву, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих майбутніх позовних вимог.

Водночас, ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, з метою гарантування виконання рішення у разі задоволення позовних вимог, суд враховує співмірність ціни позову і вартості (орієнтовної вартості) майна, щодо якого ініціюється питання про накладення арешту, пересвідчується, як було вже зазначено судом раніше, у дійсності виникнення спору та позицій сторін, а також існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Предметом позову є стягнення додаткової суми заборгованості за борговою розпискою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в Постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом береться також до уваги наявні всі рішення та виконавче провадження у справі № 2-419-1/09.

Так, Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2009 р. стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу та відсотки, що становлять загалом 154172, 48 грн. а також витрати, пов`язані з викликом відповідача в судове засідання в розмірі 300 гривень, за оголошення в газеті «Урядовий кур`єр», витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 4620,00 гривень, судовий збір в розмірі 1541, 72 грн., а також витрати на інформаційно -технічне забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 30 грн.

28.05.2009 р. постановою державного виконавця Кучерявої Т.А. про відкриття виконавчого провадження № 13047552 від 28.05.2009 року - відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-419-1/09 від 17.03.2009 року, та накладено арешт на все майно, що належить боржнику ( ОСОБА_2 ).

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

А відтак, в справі наявне рішення суду, що набрало законної сили та є обов`язковим для виконання. Більш того, державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника, що є належним способом захисту права заявника.

Крім того, ціна майбутнього позову складає 739 000 грн. за підрахунком заявника, тоді як останній просить накласти арешт на земельну ділянку в Подільському районі м. Києва, при цьому, не додаючи оцінки такого майна, що може свідчити про порушення співмірності, а тому, накладення арешту на таке майно боржника може бути надмірним заходом забезпечення та порушувати його права.

Отже, заявником не обґрунтовано необхідність забезпечення позову у цій справі з даним предметом спору. Таким чином, з заяви про забезпечення позову не вбачається достатніх підстав для задоволення такої заяви.

Зважаючи, що заявником не наведено належних підстав для забезпечення позову та обґрунтування необхідності його застосування, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав заявника, суд вважає необхідним, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.150-153, 157, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, п.15.5розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

У Х В А Л И В:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. М. Ларіонова