ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

16.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргупосилаючись на те, що ОСОБА_3 належав будинок АДРЕСА_1 . Після його смерті ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 отримали у спадок по заповіту вказаний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадкоємцем є його син ОСОБА_1 . За життя ОСОБА_4 відмовився від отримання своєї частини спадщини на земельну ділянку та будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на користь відповідачки, що підтверджується розпискою.

ОСОБА_2 згідно розписки від 19.09.2015 року зобов`язалась компенсувати (повернути) його батькові у виключно грошовій формі половину ринкової вартості будинку АДРЕСА_1 . Також вказаною розпискою погоджено суму в розмірі 12000 дол. США. Свої зобов`язання відповідач зобов`язалася виконати після продажу земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_2 , які з вересня 2013 року виставлені на продаж. Після продажу обумовленої в розписці земельної ділянки та будинку відповідач не виконала свої зобов`язання щодо виплати 12000 дол. США. На звернення з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від виконання свого зобов`язання, що стало підставою звернення до суду.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення боргу залишено без руху.

06.04.2020 року, через канцелярію суду, надійшла письмова заява від позивача на виконання вимог ухвали суду, які були підставою для залишення заяви без руху.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

14.05.2020 року, через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що зі змісту розписки, доданої позивачем до позовної заяви, не вбачається про отримання яких-небудь грошей від позивача чи від ОСОБА_4 . В той же час розписка, якою позивач обґрунтовує свої вимоги підписана лише нею, а тому в силу вимог Закону є нікчемною. Посилання позивача в позовній заяві на той факт, що на вказану в розписці земельну ділянку та будинок АДРЕСА_2 було укладено 22.05.2019 року договір купівлі-продажу з ОСОБА_5 і з цього моменту в неї виникло зобов`язання сплатити позивачу 12000 дол. США не відповідає дійсності, оскільки будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_3 , належали її чоловікові з яким вона 06.09.2018 року розірвала шлюб. Про даний продаж їй нічого не відомо, жодних коштів від продажу будинку не отримувала, а тому зобов`язання сплатити позивачу 12000 дол. США виникнути не могло. Також, позивачем не надано жодних доказів того, що він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 і до нього перейшли права та обов`язки померлого в повному обсязі.

02.07.2020 року, через канцелярію суду позивач подав заяву в якій зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь 6000 дол. США.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2020 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву в якій просила в задоволенні позову відмовити, заперечення викладені у відзиві підтримала, справу просила розглянути в її відсутність.

Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 0,0500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованої по АДРЕСА_3 , кадастровий номер :03:002:0219 згідно Державного акту виданого на підставі рішення Фастівської міської ради №18/38-4-6 від 14.12.2010 року та земельна ділянка площею 0,1192 га для ведення особистого селянського господарства розташованої по АДРЕСА_3 , кадастровий номер :03:002:0220 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на підставі рішення Фастівської міської ради №18/38-4-6 від 14.12.2010 року.

ОСОБА_3 помер. Після його смерті залишилася спадщина на вказану земельну діянку. Спадкодавець залишив заповіт від 27 травня 2010 року посвідчений ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу, зареєстрований за №1495, яким заповідав усе належне йому майно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Згідно Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2016 року (справа № 2/381/932/16) було встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , відкрилася спадщина на належне йому майно. Заповіту спадкодавець не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом були син ОСОБА_1 , позивач по справі та дружина - ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що він є спадкоємцем після смерті свого батька і має права вимагати від відповідачки повернення боргу так, як за життя між ОСОБА_4 та відповідачкою, згідно розписки остання, зобов`язалася компенсувати (повернути) його батькові у виключно грошовій формі половину ринкової вартості будинку та земельної ділянки, а саме 12 000,00 доларів США.

Перевіряючи доводи позивача судом встановлено, що 19.09.2015 року ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_8 , який виступив гарантом (солідарним поручителем) виконання її зобов`язань та ОСОБА_1 , який виступив правонаступником Сташкевич В.П. у правах на отримання виконання в повній мірі її зобов`язань уклала угоду зі ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_4 відмовляється від отримання своєї частини спадщини на земельну ділянку та будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зобов`язалась компенсувати (повернути) ОСОБА_4 виключно у грошовій формі половину ринкової вартості нерухомості. Суму вартості нерухомості погоджено в розмірі 12000 дол. США. Після продажу земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яка є власністю сім`ї ОСОБА_2 та виставлена на продаж з вересня 2013 року, зобов`язалась виконати зобов`язання, одразу після оформлення відповідної угоди купівлі продажу, що підтверджується розпискою від 19.09.2015 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Верховний Суд України у постанові від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. зробив правовий висновок, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

При розгляді справи судом встановлено, що зі змісту розписки на яку посилається позивач у своєму позові, вбачається, що даною розпискою ОСОБА_2 відповідач по справі, письмово засвідчила факт укладення в квітні 2014 року угоди зі ОСОБА_4 , який на час подачі позову помер, про компенсування ОСОБА_4 половину ринкової вартості нерухомості, а саме: частини спадщини на земельну ділянку та будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом на момент оформлення відмови ОСОБА_4 від своєї частки.

Визначено суму в 12 тис.дол.США, яка є незмінною. Також, передбачили, що зобов`язання ОСОБА_2 , зобов`язалася виконати одразу після оформлення відповідної угоди купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку.

Разом з тим, правовідносини на які посилається позивач в своєму позові (повернення боргу) не підпадають під норми які регулюють боргові зобов`язання.

Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом позивачем не обґрунтовано та не надано належних доказів про наявність обставин, що підтверджують виникнення правовідносин щодо боргового зобов`язання, а саме укладення між позивачем та відповідачем договору позики, отримання відповідачем грошових коштів та строк повернення вказаних коштів.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов безпідставний, не грунтується на чинному законодавстві та належних доказах, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 4,12,13,76-82,89,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст. 15,16,202,207, 1046,1047,1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідент.номер: НОМЕР_2 , зареєстр.: АДРЕСА_3 , про стягнення боргу залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей