УХВАЛА

10 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 487/3037/16-ц

провадження № 61-10744ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та виділення в натурі нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення загальною площею 86,3 кв. м, основною площею 68,3 кв. м літ. Б, що знаходиться по АДРЕСА_1 та виділено йому у користування нежитлові приміщення літ. Б, що знаходяться по АДРЕСА_1 , а саме: 1-6 коридор площею 7,0 кв. м, 1-8 бокс площею 36,8 кв. м, 1-9 тамбур площею 0,8 кв. м, що разом складають 44,6 кв. м та відповідає 51/100 частки.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення автосалону з магазином автозапчастин, за літ. А-3 загальною площею 465,8 кв. м з службовою будівлею та спорудою, розташованого по АДРЕСА_1 .

Виділено у користування ОСОБА_1 нежитлові приміщення літ. Б, що знаходяться по АДРЕСА_1 , а саме: 1-1 тамбур площею 0,8 кв. м, 1-2 основне площею 14,8 кв. м, 1-3 кладова площею 6,3 кв. м, 1-4 санвузол площею 1,9 кв. м, 1-5 коридор площею 4,2 кв. м, 1-7 кабінет площею 14,4 кв. м, що разом складають 42,40 кв. м та відповідає 49/100 частки.

Виконати ремонтно-будівельні роботи: демонтувати та закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-8 (бокс) в приміщення 1-7 (кабінет) та з приміщення 1-5 ( коридор) приміщення 1-6 (коридор).

Поділ горищного простору виконується співвісне стінам, які розділяють нежитловий будинок на дві частини, що забезпечує доступ кожного із співвласника до приналежної частини перекриття та покрівлі.

Виділено у користування ОСОБА_2 нежитлові приміщення автосалону з магазином автозапчастин, за літ. А-3 з службовою будівлею та спорудою, що знаходяться по АДРЕСА_1 , а саме: 1-й поверх: 1-1 основне площею 71,9 кв. м, 1-2 санвузлом площею 3,2 кв. м, 1-3 насосна площею 1,7 кв. м, 2-й поверх: 1-15 вбиральня площею 1,4 кв. м, 1-16 вітрина площею 6,6 кв. м, 1-17 основне площею 22,8 кв. м, 1-18 коридор площею 7,5 кв. м, 1-19 основне площею 32,7 кв. м, 1-20 основне площею 11,4 кв. м, 1-21 санвузол площею 2,7 кв. м, 3-й поверх: 1-27 основне площею 77,3 кв. м, 1-34 вбиральня площею 1,3 кв. м, 1-35 вітрина площею 5,6 кв. м, що разом складають 246,1 кв. м та відповідає 51/100 частки.

Виділено у користування ОСОБА_1 нежитлові приміщення автосалону з магазином автозапчастин, за літ. А-3 з службовою будівлею та спорудою, що знаходяться по АДРЕСА_1 , а саме: 1-й поверх: 1-4 основне площею 45,2 кв. м, 1-5 підсобне площею 9,0 кв. м, 1-7 основне площею 14,6 кв. м, 1-11 коридор площею 6,2 кв. м; 2-й поверх: 1-12 сходинкова клітина площею 10,8 кв. м, 1-13 вітрина площею 6,6 кв. м, 1-14 вбиральня площею 1,3 кв. м, 1-22 санвузлом площею 3,1 кв. м, 1-23 основне площею 21,3 кв. м, 1-24 основне площею 14,4 кв. м, 1-25 основне площею 23,8 кв. м, 3-й поверх: 1-26 сходинкова клітина площею 10,5 кв. м, 1-28 основне площею 43,7 кв. м, 1-29 основне площею 14,9 кв. м, 1-30 підсобне площею 3,1 кв. м, 1-31 коридор площею 2,3 кв. м, 1-32 вітрина площею 5,6 кв. м, 1-33 вбиральня площею 1,3 кв. м, що разом складають 237,7 кв. м та відповідає 49/100 частки.

Виконати ремонтно-будівельні роботи: демонтувати та закласти дверні прорізи на 2-му поверсі між приміщеннями 1-18 (коридор) в приміщення 1-12 (сходова клітина - коридор) та 3-му поверсі між приміщенням 1-26 в приміщення 1-27.

Поділ горищного простору виконується співвісне стінам, які розділяють нежитловий будинок на дві частини, що забезпечує доступ кожного із співвласника до приналежної частини перекриття та покрівлі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок грошової компенсації 17 871,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного рухомого майна, набутого ними в період шлюбу у спільну сумісну власність скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя рухомого майна, набутого ними в період шлюбу у спільну сумісну власність задоволено частково.

Проведено поділ рухомого майна, набутого в період шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 у спільну сумісну власність, виділивши у приватну власність ОСОБА_2 : автомобілі -марки FORD CARDO, 1996року д/н НОМЕР_1 вартістю 130 272,25 грн; марки МАЗ 437041-281, 2005 року, д/н НОМЕР_2 вартістю 164 640,00 грн; марки ГАЗ 4301, 1995 року, д/н НОМЕР_3 вартістю 95 300,00 грн; марки ЗАЗ 11055-42 1197, 2007 року, д/н НОМЕР_4 вартістю 45 820,00 грн; стенд розвал-сходження Trigon 709 вартістю 125 000,00 грн; верстак шино монтажний розбірний вартістю 17 500,00 грн; верстак шино монтажний балансувальний вартістю 17 500,00 грн; верстак шино монтажний диско правильний вартістю 37 500,00 грн; газову станцію (компресор) вартістю 30 000,00 грн; пневматичні домкрати 2 одиниці загальною вартістю 6 000,00 грн, а всього на суму 669 532,25 грн.

Виділено у приватну власність ОСОБА_1 : автомобіль Mazda MPV, 2003 року, вартістю 184 540,00 грн; спальний гарнітур дубовий вартістю 2 500,00 грн; телевізор «Filips» 2 шт. загальною вартістю 4 600,00 грн; тумба під телевізор вартістю 70,00 грн; кухонний гарнітур вартістю 1 000,00 грн; шафи передпокою вартістю 95,00 грн; комп`ютер вартістю 574,75 грн; меблева стінка дитяча вартістю 383,16 грн; пральна машинка вартістю 1 572,00 грн; стіл вартістю 63,86 грн; диван вартістю 95,79 грн; холодильник вартістю 830,19 грн, а всього на суму 196 324,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 236 603,75 грн, як різницю між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні колишнього подружжя.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про розподіл нерухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в тому числі і щодо стягнення різниці між вартістю ідеальної і реально виділеною частками, та в частині поділу нерухомого майна в натурі, а також розподілу судових витрат залишено без змін.

16 липня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.

У даній справі заявник оскаржує в касаційному порядку судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Скаржник узагальнено посилається на те, в чому на її думку полягає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норми права у даних відносинах, однак, незважаючи на імперативну вказівку пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, чітко не зазначає конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав).

Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судового рішення у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування.

Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах, тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

З урахуванням вищенаведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш