Апеляційне провадження № 22-ц/824/1860/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи 761/8591/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів Андрієнко А.М., Саліхова В.В., за участю секретарів судового засідання Дячук І.М., Пащенко О.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_4 про відмову від апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 липня 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Савицького О.А., -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на транспортний засіб, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди, завданої злочином.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13.07.2016 ним на підставі договору купівлі-продажу придбано транспортний засіб марки «Toyota Camry». У подальшому вказаний транспортний засіб за усною домовленістю було передано особі, яка назвалась ОСОБА_5 , у тимчасове користування, з передачею останньому комплекту ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому, будь-яких довіреностей на право розпорядження та відчуження в будь-який спосіб відносно вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_5 не видавалось.

Через деякий час стало відомо, що належний йому транспортний засіб незаконно знято з реєстрації та переоформлено на ОСОБА_3 , згідно договору купівлі-продажу від 30.07.2016.

В ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2016 за фактом незаконного заволодіння його транспортним засобом, з`ясовано, що договір купівлі-продажу від 30.07.2016 року на підставі якого здійснено незаконне переоформлення та фактично незаконне заволодіння автомобілем від його імені, підписано ОСОБА_6 , який діяв на підставі довіреності виданої в порядку передоручення від ОСОБА_7 до ОСОБА_6 на право керувати та розпоряджатися належним йому автомобілем. Довіреність видана 13.07.2016 приватним нотаріусом Рябикіною A.A. проте, така довіреність видавалась від ОСОБА_7 до іншої особи з правом експлуатації, користування та розпорядження автомобіля, який не належить позивачу. На підставі вказаної довіреності відбулось переоформлення транспортного засобу громадянином ОСОБА_3 , який отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на належний ОСОБА_1 автомобіль, та замінено державний реєстраційний номер. В подальшому автомобіль переоформлено з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 12.10.2016, видано свідоцтво про реєстрацію та новий державний реєстраційний номер, замість попереднього.

Вказував, що спірний транспортний засіб був відчужений особою, яка не мала права на його відчуження, без відома та згоди дійсного власника майна, тобто за відсутністю його волевиявлення, просив визнати за ним право власності на транспортний засіб, витребувати транспортний засіб з чужого незаконного володіння, визнати недійсними договір купівлі-продажу транспортного засобу, а також видане на підставі нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 2 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки ««Toyota», модель «Camry», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Визнано договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2016/000266, укладений 30.07.2016 між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , а також видане на підставі нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 - недійсним. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 транспортний засіб марки ««Toyota», модель «Camry», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 7 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_8 подав до суду клопотання про відмову від апеляційної скарги. Зазначив, що наслідки відмови від апеляційної скарги йому роз`яснені та зрозумілі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 залишив вирішення заявленого ОСОБА_4 клопотання на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню, апеляційне провадження - закриттю.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Крім того, у своїй заяві ОСОБА_4 просив суд повернути йому з державного бюджету суму сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору з посиланням на ч. 5 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Разом з тим, учасники справи із клопотанням про відмову від позову та закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України не зверталися. Зі змісту поданої заяви вбачається, що ОСОБА_4 просить суд прийняти його відмову від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження. Положеннями ст. 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено повернення сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору у разі відмови від неї.

За таких обставин підстави для повернення з державного бюджету судового збору в розмірі 12 952,28 грн. відсутні, а тому у задоволенні заяви в цій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне заяву ОСОБА_4 задовольнити, прийняти відмову ОСОБА_4 від апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 липня 2019 року та закрити апеляційне провадження.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 362, ст. 364 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_4 про відмову від апеляційної скарги задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_4 від апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 липня 2019 року.

Апеляційне провадження закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 30 січня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: