Справа № 754/5790/20
У Х В А Л А

Іменем України

04 серпня 2020 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №754/5790/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Консультативно діагностичний центр Деснянського району м. Києва, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

До Деснянського районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 із позовом до Комунального некомерційного підприємства Консультативно діагностичний центр Деснянського району м. Києва, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

20.07.2020 року позивачем через загальну канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову, за змістом якої позивач просить суд:

- «Вжити заходів створення умов не можливості у подальшому вказаним Комунальним некомерційним підприємством Консультативно діагностичний центр Деснянського району м. Києвазаважання виконання рішення суду №754/5790/20 термінового накладення штрафу на користь держави на Комунальне некомерційне підприємство Консультативно діагностичний центр Деснянського району м. Києва,та призначити найскорішу дату судового засідання та винести справедливе рішення допомігши поновитися на роботі».

На обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що: «Відповідач по справі зловживає своїми правами, неодноразово звільняє її з посади, подає апеляції на ухвалу суду про відкриття провадження, позови про її звільнення розглядаються тривалий час, відповідач заважає фактичному поновленні позивача на роботі, штучно створюючи умови неможливості виконання рішення позову, у тому числі №754/5790/20 суддя затягує розгляд справи, з призначення справи на липень 2020 року».

Розглянувши заяву про забезпечення позову, враховуючи наведені позивачем підстави для вжиття відповідних заходів, дослідивши подані докази, суд зазначає наступне.

Інститут забезпечення цивільного позову регламентовано статтями 149, 150 ЦПК України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі.

Забезпечення цивільного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до її вирішення по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується:

1)накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Зі змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Європейський суд у п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальний виклад кожного аргументу. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, пов`язані з законодавством, традиціями, юридичними висновками, формулюванням рішень, що існують у державах-учасницях. Таким чином, питання про те, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що вбачається зі ст. 6 Конвенції, може бути з`ясовано тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ч. 8 ст. 153 ЦПК України).

Тобто, виходячи зі змісту наведених положень законодавства, підстави для забезпечення позову є оціночними, а відтак ухвала про забезпечення позову має містити мотиви, за яких суд дійшов висновку про існування або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся (має намір звернутися) до суду; або очевидних ознак протиправності, порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Самі ж заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

В даному випадку суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом створення умов не можливості у подальшому Комунальним некомерційним підприємством Консультативно діагностичний центр Деснянського району м. Києвазаважання виконання рішення суду №754/5790/20 не є співмірними із заявленими позовними вимогами та виходять за межі інституту забезпечення позову.

Крім того, заява про вжиття заходів забезпечення цивільного позову не містить обґрунтованих мотивів, які б відображали, яким чином застосовані судом заходи забезпечення позову у даному випадку співвідносяться із запобіганням як таким порушень прав та інтересів позивача та направлені на їх недопущення (можливість відновлення) в разі прийняття за результатами розгляду справи рішення на її користь.

З урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 149, 151 - 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі №754/5790/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Консультативно діагностичний центр Деснянського району м. Києва, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Суддя: Н.Г. Таран