ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1822/19

Головуючий у першій інстанції - Луговець О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/148/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною Державної казначейської служби на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2019 року (місце ухвалення - м. Борзна, дата складання повного тексту - 01.11.2019) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що постановою Бахмацького районного суду від 08.07.2019 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП України та призначено стягнення у вигляді штрафу, стягнуто судовий збір на користь держави.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.07.2019 скасовано постанову Бахмацького районного суду від 08.07.2019, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В позові позивач зазначає, що справа про адміністративне правопорушення відносно неї розглядалась судами протягом 1 місяця та 23 днів. Внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності вона тривалий час перебувала у нервовому напруженні, перенесла стрес, погіршився стан здоров`я, відчула пригніченість у зв`язку із незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності.

Відповідачем по справі є Держава Україна в особі її державних органів, а особливість даних правовідносин свідчить, що саме держава має відшкодовувати шкоду, завдану громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю правоохоронних органів, оскільки вони діють від імені держави.

Позивач в позові просить стягнути на свою користь за рахунок Держави Україна з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконнимм діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду в безспірному порядку 7269, 09 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, 3000,00 грн суми, сплаченої громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, що разом становить 10269,09 грн, а також стягнути витрати на професійну правничу правову допомогу у цій справі в сумі 4000,00 грн, а всього стягнути 14 269,09 грн.

Рішенням Борзнянського районного суду від 29.10.2019 позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, - задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок Держави Україна з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, 4000 грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності (1000 грн моральна шкода, 3000 грн юридична допомога), а також 1558,07 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник Державної казначейської служби України Устименко І.Г. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 29.10.2019, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Заявник у скарзі зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності.

Посилається на те, що розмір відшкодування моральної шкоди не повинен перевищувати встановлений законодавством України. Обраховує період після винесення Бахмацьким районним судом постанови від 08.07.2019 та до 26.07.2019 скасування даного судового рішення Чернігівським апеляційним судом. Відповідно до п.3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати. Таким чином стягнутий розмір моральної шкоди є завищеним та необгрунтованим.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що постановою Бахмацького районного суду від 08.07.2019 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП України та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 384,20 грн. Вказаною постановою встановлено, що 10.04.2019 близько 12.00 години ОСОБА_1 в м. Бахмач по вул. Тиницькій поблизу будинку за № 96 в громадському місці вчинила сварку з ОСОБА_2 , в ході якої висловлювалася на адресу останньої нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим порушила громадський порядок і спокій громадян. Суд прийов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП України повністю підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, та поясненнями потерпілої та свідка, таким чином вина ОСОБА_1 є повністю доведеною (а.с. 24-25).

Постановою Чернігівського Апеляційного суду від 26.07.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Бахмацького районного суду від 08.07.2019 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення (а.с. 22-23).

У вказаній постанові суд зазначив, що на порушення вимог ст. 245 КУпАП України, суд всебічно, повно та об`єктивно, не з`ясував обставин правопорушення, дати його вчинення, обставин конфлікту, який відбувався у спільному дворі між жінками, у яких тривалий час існують особисті неприязні стосунки, не звернув уваги на виправлення та відсутність підпису свідка в протоколі про адміністративне правопорушення, на відсутність докаів такої кваліфікуючої ознаки дрібного хуліганства як порушення громадського порядку та спокою громадян, внаслідок чого ухвалив необґрунтоване рішення про накладення стягнення, яке підлягає скасуванню, а допущені порушення при складанні протоколу виключають заповнення неповноти судового розгляду та тягнуть закриття провадження по справі через недоведеність винуватості у вчиненні правопорушення.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення на неї судом в справі про адміністративне правопорушення у вигляді накладення штрафу має відбуватися у відповідності до вимог ч.6 ст.1176 ЦК України, тобто на загальних підставах, які регламентовані приписами ст. 23, 1167 ЦК України. Разом з тим, в основу розрахунку моральної шкоди судом покладено розмір мінімальної заробітної плати на 2019 рік, оскільки це передбачено ч.3 ст.13 Закону №266/94-ВР, п.17 Положення №6/5/3/41, Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» та узгоджується з роз`ясненнями п.9, 14 постанови ПВСУ №4.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного накладення штрафу, а п.4 ч.1 ст.2 даного Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Положеннями ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до пп. 2, 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку; здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Згідно з пп. 1 п. 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відшкодування громадянинові шкоди згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» за рахунок коштів державного бюджету, обслуговування якого забезпечує Державна казначейська служба України, передбачено й Положенням № 6/5/3/41.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Судом встановлено, що постановою Бахмацького районного суду від 08.07.2019 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП України та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн. Постановою Чернігівського Апеляційного суду від 26.07.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Бахмацького районного суду від 08.07.2019 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення. Враховуючи викладене, позивачу заподіяна моральна шкода, яка обраховується з 08.07.2019 по 26.07.2019, що становить 18 днів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відшкодування місцевим судом розраховано виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на 2019 рік у в сумі 4173 грн, оскільки це передбачено ч.3 ст.13 Закону №266/94-ВР, п.17 Положення №6/5/3/41, Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» та узгоджується з роз`ясненнями п.9, 14 постанови ПВСУ №4.

З врахуванням наведеного не ґрунтуються на нормах права доводи щодо застосування розрахункової величини в 1600 грн, прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки ці положення Закону стосуються застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при обчисленні окладів, заробітної плати, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, й не поширюють свою дію на спірні правовідносини, оскільки предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди.

Не спростовують правильних висновків суду і доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції обставин справи, відсутність доказів на підтвердження моральної шкоди та визначення суми у завищеному розмірі, яка не відповідає дійсності.

Як вбачається, судом першої інстанції враховано, що відшкодування позивачці моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення на неї судом в справі про адміністративне правопорушення штрафу має відбуватися у відповідності до вимог ч.6 ст.1176 ЦК України, тобто на загальних підставах, які регламентовані приписами ст.23, 1167 ЦК України.

Так, за змістом положень ст. 23 ЦК України, ст. 4 Закону №266/94-ВР, п.17 Положенням № 6/5/3/41 відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу перенесла певний стрес, перебувала у нервовому напруженні, було порушено її душевне благополуччя, вона була вимушена вживати додаткових зусиль для організації свого життя шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції з метою досягнення реабілітації, що свідчить про спричинення позивачці моральної шкоди.

Крім того, не спростовують доводи апеляційної скарги і правильних висновків суду першої інстанції щодо доведеності належними та допустимими доказами витрат на правову допомогу ОСОБА_1 , які підлягають відшкодуванню у сумі в 3000 грн, у справі про адміністративне правопорушення, в якій її судом першої інстанції було незаконно піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу та провадження по якій апеляційним судом закрито з реабілітуючих підстав, правову допомогу яку надавав адвокат Ковалюх В.М. й витрати позивачки на неї склали 3000 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами (договір про правову допомогу від 31.05.2019, квитанція до прибуткового касового ордера №22 від 03.06.2019, детальний опис робіт (виконаних послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 26.07.2019).

Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 N 215, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів (п. 2).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 N 845

Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої шкоди на державу суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що зі змісту позову вбачається, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції і про компенсацію пропорційно до задоволених вимог, витрат на професійну правничу допомогу адвоката Ковалюха В.М. на сумму 1558,07 грн, які підтверджені належними та допустимими доказами (договір про правову допомогу від 06.08.2019р., квитанція до прибуткового касового ордера №29 від 20.08.2019р., детальний опис робіт (виконаних послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 20.08.2019р. (а.с. 7-10,16)), оскільки в даному судовому проваджені такі витрати позивача мають характер понесених ним реальних збитків, у зв`язку із неправомірними діями окремих посадових осіб органів державної влади.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби залишити без задоволення.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 28.01.2020.

Головуючий Судді :