КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/47552/18

30 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бобовича Миколи Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Макаренко О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

04 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 березня 2018 року між ним та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серія та номер АМ №127426, предметом страхування був автомобіль марки Jaguar F-PACE 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до умов п. 8 вказаного договору, 30 березня 2018 року він сплатив відповідачу страхову премію в розмірі 56 554,01 грн., після чого договір набув чинності.

Згідно умов п. 5 вказаного договору, страхова сума становить 1 510 134 грн.

13 травня 2018 року стався страховий випадок, застрахований транспортний засіб було пошкоджено внаслідок стихійного лиха.

Відповідно до умов договору страхування ним був обраний варіант виплати страхового відшкодування за програмою "Майстерня", а тому на підставі п. 10.4.2. договору відповідач здійснив йому авансову виплату страхового відшкодування у розмірі 70 % від розміру страхового відшкодування, який був визначений страховиком, що складає 433873,14 грн. Остаточна виплата страхового відшкодування повинна була здійснена відповідачем після надання документів, що підтверджують факт виконання відновлювального ремонту (акту виконаних робіт та документів, що підтверджують факт оплати - чеки, квитанції) та після огляду відновленого (відремонтованого) транспортного засобу.

Для здійснення остаточної виплати страхового відшкодування ним було надано відповідачу розрахунок № 21 від 30 червня 2018 року та акт виконаних робіт № 9 від 30 червня 2018 року. Проте, листами за вих. № 4071-81 від 20 червня 2018 року, від 16 серпня 2018 року, за вих. № 5770-31 від 05 вересня 2018 року відповідачем було незаконно відмовлено йому у виплаті другої частини страхового відшкодування.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 268 126,86 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 9681 грн. та судовий збір в розмірі 2682 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 13 грудня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бобович Микола Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини, які мають значення для справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає що, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що у висновку про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу №197144 від 19 травня 2018 року, який був зроблений на замовлення відповідача, було визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 619 818, 77 грн. та відповідачем було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 70% від даної суми. Після виконання відновлювального ремонту автомобіля відповідач повинен був виплатити позивачу другу частину страхового відшкодування, але вказаних зобов`язань не виконав. Тому він вважає, що суд першої інстанції повинен був з`ясувати, який саме розмір другої частини відшкодування повинен був отримати позивач, з урахуванням наданих суду доказів та стягнути вказану суму з відповідача, проте цього судом зроблено не було.

Також не відповідає дійсності та реальним обставинам справи висновок суду про те, що позивач відмовився надати відповідачу автомобіль для огляду після здійснення відновлювального ремонту, оскільки автомобіль був наданий відповідачу для огляду, була зроблена оцінка вартості збитків, а після проведення ремонту автомобіль був проданий, і тому фізичної можливості надати його для огляду після ремонту не було.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не взято до уваги надані належні докази, які підтверджують оплату позивачем грошових коштів за виконання відновлювального ремонту його автомобіля .

Крім того, судом не надано належної оцінки тим фактам, що з боку відповідача відбувається грубе порушення взятих на себе договірних зобов`язань перед позивачем, який свої зобов`язання по договору добровільного страхування виконав належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що позивачем не надано належних, передбачених договором страхування, доказів на підтвердження здійснення ним фактичного ремонту застрахованого транспортного засобу та оплати вартості вказаних робіт, а саме: чеків та квитанцій, а також не надано на огляд відремонтований транспортний засіб, що свідчить про невиконання позивачем умов п.10.4.2. договору страхування та виключає можливість встановлення факту проведення позивачем ремонту застрахованого транспортного засобу, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої частини страхового відшкодування.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бобович Микола Миколайович не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» адвокат Шевченко Вікторія Гарріївна заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ номер 12726, предметом вказаного договору страхування є автомобіль марки Jaguar F-PACE 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На виконання п. 8 вказаного договору, 30 березня 2018 року позивачем сплачено відповідачу страхову премію в розмірі 56554,01 грн., після чого договір набув чинності.

За умовами вказаного договору страхова сума становить 1510134 грн.

Сторонами визнано, що 13 травня 2018 року стався страховий випадок із застрахованим транспортним засобом Jaguar F-PACE 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 197144 від 19 травня 2018 року, складеного оцінювачем ОСОБА_2 на замовлення страховика, вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу марки Jaguar F-PACE 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 619 818,77 грн.

Згідно умов п.10.4.2. договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ номер 12726, страхувальником був обраний варіант виплати страхового відшкодування за програмою «Майстерня».

05.06.2018 року страховиком було виплачено 70 % страхового відшкодування на рахунок страхувальника в АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 433 873,14 грн.

ПрАТ "ПЗУ Україна" за вих. № 4071-51 від 20 червня 2018 року, у відповідь на заяву позивача від 15 червня 2018 року щодо сплати йому решти 30 % страхового відшкодування, повідомило страхувальника, що остаточна виплата страхового відшкодування здійснюється тільки після надання акту виконаних робіт, документів, що підтверджують факт оплати цих робіт, огляду відновленого застрахованого транспортного засобу.

На підтвердження витрат, понесених на відновлення застрахованого транспортного засобу, позивачем надано страховику акт надання послуг № 9 від 30 липня 2018 року та рахунок на оплату № 21 від 30 червня 2018 року, а також лист від ФОП ОСОБА_3 , яким останній підтверджує, що ним проводилися ремонтні роботи застрахованого транспортного засобу - автомобіля марки Jaguar F-PACE 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до початку проведення ремонтних робіт було виставлено рахунок, а після проведення робіт та сплати даного рахунку було підписано акт надання послуг № 9 від 30 липня 2018 року.

ПрАТ "ПЗУ Україна" 16 серпня 2018 року повідомило позивача про отримання акту виконаних робіт № 9 від 30 червня 2018 року і рахунку № 21 від 30 червня 2018 року, та зазначило, що для остаточної виплати страхового відшкодування позивачу необхідно надати документ, підтверджуючий оплату за актом виконаних робіт № 9 від 30 червня 2018 року та надати страховику для огляду відремонтований транспортний засіб.

ПрАТ "ПЗУ Україна" за вих. № 5770-31 від 05 вересня 2018 року, у відповідь на заяву позивача від 29 серпня 2018 року щодо сплати 30 % страхового відшкодування, повідомило про відсутність підстав для проведення остаточної виплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що позивачем не було надано страховику документів, що підтверджують факт оплати ним вартості відновлювального ремонту автомобіля та не було надано відремонтований автомобіль для огляду.

Звертаючись в суд з даним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування в сумі 268 126,86 грн., ОСОБА_1 посилався на те, що ним було виконано умови договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 30 березня 2018 року, проте відповідачем було незаконно відмовлено йому у компенсації другої частини страхового відшкодування.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції посилався на те, що надані позивачем документи на підтвердження оплати ним вартості відновлювального ремонту автомобіля марки Jaguar F-PACE 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 не є належними доказами, так як належним доказом підтвердження сплати вартості ремонту автомобіля є чеки або квитанції із зазначенням платника, отримувача та призначення платежу, а не лист ФОП ОСОБА_3 . Крім того, позивачем не було надано страховику для огляду відновлений застрахований транспортний засіб, як це передбачено умовами, укладеного між сторонами, договору добровільного страхування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони ґрунтуються на встановлених обставинах справи, досліджених судом доказах та вимогах матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до положень Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про страхування" при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до умов п. 10.4.2. , укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ номер 12726 від 30 березня 2018 року, якщо в ОУС обрано варіант виплати страхового відшкодування "Майстерня", то страхове відшкодування виплачується при частковому пошкодженні застрахованого транспортного засобу страховиком вигодонабувачу (якщо такого призначено), або за письмовою згодою вигодонабувача та за дорученням страхувальника - на СТО, письмово погоджену страховиком. В такому разі страховик має право здійснити авансову виплату страхового відшкодування в розмірі 70 % від розміру страхового відшкодування, розрахунок якого проведено згідно з п. 10.22 цього договору. Остаточна виплата страхового відшкодування здійснюється після надання документів, що підтверджують факт виконання відновлювального ремонту (акт виконаних робіт, та у випадку, якщо страхувальник самостійно здійснив на СТО остаточну оплату за виконані відновлювальні роботи, документи, що підтверджують факт оплати - чеки, квитанції) та огляду відновленого (відремонтованого) застрахованого транспортного засобу.

Згідно з умовами п. 10.22. вказаного договору, розрахунок розміру страхового відшкодування відбувається на підставі попередньо погоджених із страховиком рахунків і способу ремонту СТО , яка виконує роботи, спираючись на часові норми виробника ТЗ, а також ціни запасних частин і матеріалів офіційних імпортерів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Умовами укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ номер 12726 від 30 березня 2018 року визначено, що страховик виплачує решту страхового відшкодування у випадку, якщо страхувальник надасть документи, що підтверджують факт виконання відновлювального ремонту автомобіля, документи, що підтверджують факт оплати - чеки, квитанції та після огляду відновленого (відремонтованого) застрахованого транспортного засобу.

Разом з тим, позивачем у справі на підтвердження факту оплати за послуги з ремонту застрахованого транспортного засобу надано лише рахунок на оплату № 21 від 30 червня 2018 року, акт надання послуг №9 від 30 липня 2018 року та лист-підтвердження ФОП ОСОБА_3 , що позивачем було здійснено оплату за надані послуги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані вище документи не є належними доказами оплати позивачем грошових коштів за відновлювальний ремонт його автомобіля, так як факт сплати грошових коштів підтверджується чеком або квитанцією, що також вказано в п. 10.4.2. договору страхування та погоджено сторонами договору під час його підписання.

Враховуючи те, що чеки або квитанції на підтвердження здійснення оплати вартості відновлювального ремонту автомобіля марки Jaguar F-PACE 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до умов, визначених в п.10.4.2. договору страхування, позивачем ні страховику, ні суду першої інстанції надані не були, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було надано страховику належні докази, які підтверджують оплату ним грошових коштів ФОП ОСОБА_3 за виконаний відновлювальний ремонт його автомобіля .

Крім того, позивачем не було надано для огляду страховику відновлений застрахований транспортний засіб, як це передбачено умовами договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що після проведення ремонту автомобіль був проданий, а тому фізичної можливості надати його для огляду після ремонту у позивача не було, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки позивач був ознайомлений з умовами договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, зокрема, з умовою про те, що остаточна виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком після огляду відновленого (відремонтованого) застрахованого транспортного засобу. З огляд на зазначене, після проведення відновлювального ремонту його автомобіля для отримання решти 30 % страхового відшкодування, позивач зобов`язаний був надати страховику для огляду відремонтований автомобіль, а вже потім його відчужувати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зобов`язання за договором страхування не виконані саме позивачем, а не відповідачем, а тому підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача решти 30 % страхового відшкодування - відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був з`ясувати, який же саме розмір другої частини відшкодування повинен був отримати позивач, той розмір, який був визначений відповідачем на підставі звіт оцінювача ОСОБА_2 чи той розмір, який був заявлений позивачем, колегія суддів відхиляє, так як надані позивачем докази на підтвердження оплати ним вартості відновлювального ремонту автомобіля суд визнав неналежними, і відмова страховика у виплаті страхового відшкодування була обгрунтована саме не наданням позивачем належних доказів на підтвердження оплати ним вартості відновлювального ремонт автомобіля та самого відремонтованого автомобіля для огляду страховику.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку, вірно застосував норми матеріального права та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бобовича Миколи Миколайовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бобовича Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.

Головуючий: Судді: