КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/9286/2018 Головуючий у І інстанції - Петренко Н.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/2092/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської гімназії №154 про скасування доган, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Київської гімназії №154 про скасування доган, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона має педагогічний стаж 23 роки.

На посаді вчителя початкових класів Київської гімназії № 154 працює з 2016 року.

17 травня 2018 року наказом №59-к звільнена з посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України нібито у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків.

Причини звільнення, наведені в наказі №59-к не відповідають дійсним обставинам справи.

Таке звільнення є незаконним, тому що у відповідності до ч.3 ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення відповідач повинен був врахувати те, що позивач працювала бездоганно, не мала жодного обґрунтованого стягнення, а натомість були лише переслідування її відповідачем.

Її діями не завдано будь-якої шкоди інтересам відповідача.

17 травня 2018 року відповідач вручив підписану копію наказу про звільнення з роботи.

Весь час, що минув після звільнення, позивач та її сім`я перебувають в стресовому стані, практично без засобів для існування.

Таке звільнення є незаконним і обґрунтовується неправомірними підставами: наказами про дисциплінарні стягнення, котрих не існувало.

На численні усні та письмові звернення, директор Київської гімназії №154 не надавала документів, що підтверджували б або спростовували існування догани.

Більше 40 звернень позивача до директора Київської гімназії №154 залишені без відповіді.

Просила суд, скасувати накази про догани від 20 грудня 2017 року наказ №259 та від 07 травня 2018 року №100.

Скасувати наказ про звільнення від 17 травня 2018 року №59-к.

Поновити її на посаді вчителя початкових класів Київської гімназії №154 Святошинського району м. Києва та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не враховане безпідставне упереджене ставлення відповідача, яке спрямоване на знищення репутації позивача, який має дві вищі освіти, 23 роки незаплямованого, безперервного, сумлінного викладацького стажу.

Не взято до уваги погіршення психологічного та емоційного стану, спричиненого постійним навмисним приниженням зі сторони керівництва відповідача.

Судом жодним чином не взято до уваги те, що документів, які б підтвердили або спростували існування догани, яку було застосовано у 2017 році на численні звернення позивача до відповідача щодо надання таких документів жодної відповіді отримано не було, лише на адвокатський запит їх було надано частково.

Підстави з яких начебто була винесена догана у 2017 році, було надано лише у березні 2018 року та й то лише завдяки адвокатському запиту, чим було порушено права на захист.

Виходячи з вищевикладеного, можна зробити висновок, про недостовірність та невідповідність дійсним обставинам справи й інших так званих доказів наданих до суду відповідачем.

Відсутні доведені конкретні факти порушення позивачем трудової дисципліни і неналежного виконання покладених на позивача трудових обов`язків.

Надані відповідачем докази носять абстрактний характер, та не мають жодної конкретики відносно порушень позивачем трудового законодавства, що могло б потягнути за собою винесення догани або звільнення такої особи з займаної посади.

Також безпідставно не було враховано покази свідка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які як не можна повно та об`єктивно розповіли про реальну атмосферу у класі та самому закладі.

Звертає увагу суду на невідповідність даних Наказу №59-к від 17 травня 2018 року про звільнення з роботи вчителя початкових класів ОСОБА_1 , а саме: відсутність в матеріалах справи довідки від 16 травня 2018 року комісії з розслідування фактів дисциплінарних порушень вчителем ОСОБА_1 ; посилання на чотири листи від однієї дати 16 травня 2018 року, що як мінімум викликає сумніви в наявності підстав для їх складання; посилання в наказі на два ідентичні Акти №19 від 07 травня 2018 року про порушення вчителем морально-етичних норм у ставленні до неповнолітнього учня 2-А класу ОСОБА_4 , що наштовхує на думку про їх невідповідність дійсним обставинам справи, та прямо порушує норму ст. 61 Конституції України, відповідно до якої - ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення; формулювання Наказу про звільнення ОСОБА_1 №59-к від 17 травня 2018 року не відповідають та суперечить п.3 ст.40 КЗпП України, де визначено, що підставою для звільнення згідно п.3 ст.40 є - систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

На апеляційну скаргу Київська гімназія №154 подала відзив, мотивуючи його тим, що наказом від 17 травня 2018 року №59-к позивача звільнено з посади вчителя початкових класів, у зв`язку з систематичним невиконанням нею без поважних причин трудових обов`язків відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення стало те, що позивач систематично допускала порушення посадової інструкції вчителя Київської гімназії №154, неналежно виконувала свої трудові обов`язки, порушувала морально-етичні норми по відношенню як до учнів, їх батьків, так і до колег та керівництва гімназії.

Неодноразово притягувалась до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Підставами застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є те, що вчитель залишає без нагляду неповнолітніх учнів, вирішує питання особистого характеру у робочий час, що є порушенням п.3.17 розділу 3 Посадової інструкції вчителя Київської гімназії; порушення вчителем початкових класів морально-етичних норм; позивач допускає неетичне спілкування з керівництвом гімназії, колегами, батьками учнів, порушує моральні норми, що суперечить змісту праці вчителя, вихователя.

Дотримання педагогічної етики, моралі, у тому числі в частині заборони будь-яких форм фізичного та психологічного насильства педагогічного працівника є складовою трудової дисципліни, якої має дотримуватись позивач як вчитель.

ОСОБА_1 станом на 17 травня 2018 року мала вже дисциплінарні стягнення у вигляді доган (накази від 20 грудня 2017 року № 259 та №100 від 07 травня 2018 року).

Київською гімназією №154 було оформлено наказ №59-к від 17 травня 2018 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідно до п.3ст.40 КЗпП, з текстом якого її відразу ж ознайомили і намагались вручити його копію.

Проте, позивач відмовилась ставити підпис про ознайомлення з наказом та отримувати трудову книжку, про що свідчать відповідні акти від 17 травня 2018 року №23-27.

Зі змісту вказаних актів вбачається, що позивач все ж таки взяла копію наказу про застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, проте трудову книжку забирати відмовилась.

Враховуючи таку відмову позивачу було направлено повідомлення, оформлене листом від 18 травня 2018 року №106 про отримання трудової та особистої медичної книжки.

Також в день звільнення з позивачем було проведено повний розрахунок, про що свідчить довідка про заробітну плату та інші доходи.

Позивачем було отримано копію наказу від 17 травня 2018 року №59-к «Про звільнення з роботи вчителя початкових класів ОСОБА_1 » в день звільнення, а до суду позивач звернулася 19 червня 2018 року, тобто з пропуском встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України місячного строку звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань саме у зв`язку із звільненням її 17 травня 2018 року.

Просила, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №259 від 20 грудня 2017 року директора ОСОБА_5 до вчителя початкових класів, класного керівника 2-А класу ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Підставою для застосування догани було те, що позивач виявляє неетичну поведінку, порушує педагогічну етику, порушує Посадову інструкцію вчителя, порушує Правила Внутрішнього розпорядку для працівників Київської гімназії №154.

Відповідно до наказу №100 від 07 травня 2018 року до позивача повторно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Актом №19 від 07 травня 2018 року засвідчено факт порушення вчителем початкових класів ОСОБА_1 морально-етичних норм у ставленні до неповнолітнього учня 2-А класу ОСОБА_6 .

Як вбачається із довідки від 16 травня 2018 року про результати розслідування фактів дисциплінарних порушень вчителем початкових класів ОСОБА_1 на підставі ряду документів, зокрема ряд скарг батьків учнів 2-А класу, комісія звернулась з пропозицією до директора про застосування дисциплінарного стягнення до вчителя початкових класів ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства.

17 травня 2018 року наказом №59-к звільнено вчителя початкових класів ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним невиконанням нею без поважних причин трудових обов`язків на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача із займаної посади за п.3 ст.40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. Зокрема, на час винесення наказу про звільнення до позивача вже було застосовано 20 грудня 2017 року та 07 травня 2018 року дисциплінарні стягнення у вигляді догани за систематичне порушення трудової дисципліни та неналежне виконання посадових обов`язків.

З вищезазначеними наказами від 20 грудня 2017 року та від 07 травня 2018 року позивач була ознайомлена, але у строки, передбачені законом їх не оскаржувала.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частина 1 статті 147 КЗпП України визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Стаття 149 КЗпП України визначає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Стаття 149 КЗпП України визначає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до п.3.8 Посадової інструкції вчителя Київської гімназії №154 вчитель створює умови для дотримання законних прав і свобод учнів.

Пунктом 3.27 Інструкції передбачено, що вчитель дотримується етичних норм поведінки в гімназії, побуті, громадських місцях, які відповідають соціальному статусу вчителя.

Відповідно до ч.2 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані: дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу;захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам; додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов`язки; додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов`язки.

У відповідності до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани.

У силу статей 147-149 КЗпП України, роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків, вина працівника, наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 КЗпП України).

Згідно з п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1),148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів також звертає увагу, на те, що відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі № 761/33305/15-ц, зроблено висновок, що «при звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення; чи можна вважати його вчинення систематичним невиконання працівником без поважних причин обов`язків».

Установивши, що накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконними в установленому порядку не визнані та є чинними, що підтверджує факт систематичного порушення працівником трудових обов`язків, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про скасування наказів про догани від 20 грудня 2017 року (наказ №259) та від 07 травня 2018 року (наказ №100); скасування наказу про звільнення від 17 травня 2018 року №59-к; поновлення позивача на посаді вчителя початкових класів Київської гімназії №154 Святошинського району м. Києва, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба