Справа №263/2107/20
Провадження № 2/263/1295/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2020 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя у складі:
головуючого судді Ковтуненка В.О.,
при секретарі Іващенко Н.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченої допомоги по безробіттю,
На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідачка 01.02.2019 року звернулась до Маріупольського міського центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної, на підставі якої з 01.02.2019 року їй наданий такий статус та ознайомлено останню під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, передбаченими Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом від 08.02.2019 року відповідачці призначено допомогу по безробіттю з 08.02.2019 року по 08.02.2020 року та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 08.02.2019 року. Разом із тим, під час перебування відповідачки на обліку у якості безробітного, відповідачка знаходилась у трудових відносинах із ГУ Держпродспоживслужби в Донецькій області на підставі цивільно-правового договору № 13, зі строком дії до 31.12.2019 року. Наказом від 01.11.2019 року відповідачці припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію відповідача як безробітного з 01.11.2019 року. Відповідачка під час реєстрації в Маріупольському міському центрі зайнятості знехтувала своїм обов`язком, та надала недостовірні дані щодо останнього місця роботи, внаслідок чого допомогу по безробіттю отримувала незаконно. У зв`язку з чим, керуючись ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст.44, 45 Закону України «Про зайнятість населення», позивач просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідачка не скористалась своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направила.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12.03.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд указаної цивільної справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена.
Суд вважає, що причини неявки відповідачки, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи, не є поважними, в зв`язку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.
Суд, вирішуючи питання, передбачені ст.ст.12, 264 ЦПК України, виходить з такого.
Судом установлено, що ОСОБА_1 01.02.2019 року звернулась до Маріупольського міського центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітного, на підставі якої з 01.02.2019 року їй наданий такий статус та ознайомлено останню під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, передбаченими Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Згідно Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 №60/62, спеціалістами Маріупольського міського центру зайнятості було проведено перевірку та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №1388 від 06.12.2019 року. в ході перевірки було встановлено наступне: 31 серпня 2017 року між відповідачкою та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Донецькій області був укладений цивільно-правовий договір №13, термін дії якого був з 01.09.2017 року по 31.08.2018 року. 31.08.2018 року сторони Договору уклали додаткову угоду, у якій строк дії договору продовжили до 31.12.2018 року. 29.12.2018 року сторони Договору уклали додаткову угоду, у якій строк дії договору продовжують до 31.12.2019 року.
Наказом від 01.11.2019 року ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію відповідачки як безробітного з 01.11.2019 року.
Відомості щодо добровільного повернення відповідачем сплаченої допомоги у матеріалах справи відсутні.
Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.
Згідно з п.9 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).
Згідно із частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховані судом при ухваленні рішення.
Ураховуючи наведене, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні Державної служби зайнятості України, в особі відповідного районного центру, про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.
Судом установлено, що відповідачка отримувала допомогу по безробіттю за період з 01.02.2019 року по 31.10.2019 року та у цей час отримувала дохід, про що не повідомила центр зайнятості, внаслідок чого відбулася безпідставна виплата забезпечення, що свідчить про недобросовісність з боку відповідачки.
Отже, неповідомлення відповідачкою про її працевлаштування, тобто про обставину, яка не дає їй право для визнання її безробітним, свідчить про невиконання ним своїх обов`язків та відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.
З огляду на викладене, вимоги підлягають задоволенню, з підстав, які зазначені у позові.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102 гривень, який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.
Керуючись ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст.44, 45 Закону України «Про зайнятість населення», ст. ст. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,
Позов Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченої допомоги по безробіттю, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Маріупольського міського центру зайнятості судовий збір у розмірі 2102 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О.Ковтуненко