КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 361/215/17 Головуючий у І-й інстанції - Селезньова Т.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/860/2020 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області (Орган опіки та піклування), про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області (Орган опіки та піклування), про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позову Товариство вказувало, що ОСОБА_5 отримав в АКІБ «УкрСиббанк кредит. В забезпечення виконання умов кредитного договору, відповідачі уклали договіріпотеки, за яким передали в іпотеку належну їм на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_1 . У подальшому кредитор АКІБ «УкрСиббанк», як кредитор та іпотекодержатель, 12 грудня 2011р. відступив право вимоги за забезпеченим іпотекою кредитним договором (позичальник ОСОБА_5 ), і всі права іпотекодержателя за договором іпотеки перейшли до позивача. 10 грудня 2015р. позивач, як іпотекодержатель, з підстав, передбачених статтею 37 Закону України «Про іпотеку», набув право власності на вказану квартиру - предмет іпотеки, зареєстрував своє право власності в державному реєстрі, разом з цим відповідачі право власності на вказану квартиру втратили і втратили всі похідні від права власності права, в тому числі право користування квартирою (проживання в ній). Відповідачі не є членами сім`ї нового власника, не укладали з новим власником договору найму квартири, незаконно користуються нею, не звільнили квартиру, перешкоджають вільному доступу позивача, як власника, в квартиру, внаслідок чого позивач не може фізично контролювати стан майна, утримувати його в належному стані, користуватись ним, чим порушено його право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вказуючи на те, що суд неповне з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект».

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним.

Відповідачі повторно в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 15 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №29573, згідно з яким відповідачі передали в іпотеку належну їм на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_1 , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.06.1992р. Договір іпотеки укладено в забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 15 листопада 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і позичальником ОСОБА_5 .

Пунктом 5.1 розділу 5 даного договору визначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому п.5.4 вказаного договору передбачено, що у разі застосування процедури передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Вказаний договір іпотеки на час розгляду справи є чинним, в установленому Законом порядку не визнаний недійсним (т.1 а.с.13-17).

Судом встановлено, що відповідно до договоруфакторингу від 13 лютого 2012р. і договором відступлення прав вимоги від 13 лютого 2012р., укладених між іпотекодержателем-кредитором ПАТ «Укрсиббанк» й ТОВ «Кей-Колект», останнє набуло всі права вимоги за вказаними договором кредиту та за договором іпотеки. Станом на час розгляду справи зазначені договори, за якими позивач набув право вимоги і права іпотекодержателя, - є чинними, не визнані недійсними в судовому порядку (т.1 а.с.3-12).

Згідно даним із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - право власності на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстроване за відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , дата реєстрації 08.02.2005р., підставою виникнення права є свідоцтво про право власності від 16 червня 1993р.,видане Фондом комунального майна Броварського міськвиконкому.

Відповідно до даних АДПТО ДМС в Київській області в зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 з 27.07.2007року, ОСОБА_4 з 23.05.1986року (т.1 а.с.31-32).

ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 19.07.14р. (т.1 а.с.33).

Як видно з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої Відділом реєстрації фізичних осіб Броварської міської ради - за адресою вказаної квартири до складу сім`ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_4 1982р. народження, ОСОБА_2 1953р.народження, ОСОБА_10 , 1925р.народження, ОСОБА_11 , 2014р.народження, ОСОБА_12 , 2016р. народження, ОСОБА_13 , 2003р.народження (а.с.79).

Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 10 грудня 2015 року за ТОВ «Кей-Колект»було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договоруіпотеки від 15листопада 2006р. (а.с.19). Станом на час розгляду справи вказані реєстраційні записи не скасовані, не визнані недійсними в судовому порядку.

Закту перевірки/огляду майна від 09.12.2016р., складеного та підписаного представниками ТОВ «Кей колект» Васьківським П.М. і Городнюком О.П. , які здійснювали перевірку спірної квартири, слідує, що перевірка проводилась шляхом фактичного огляду; у ході перевірки встановлено наявність майна; в квартирі виявлено присутність відповідачів, квартира перебуває у жилому стані, видимих недоліків, пошкоджень не виявлено. В безперешкодному доступі представникам власника відмовлено особою, що фактично знаходилась у квартирі.Аналогічний акт перевірки/огляду майна був здійснений представниками ТОВ «Кей колект» Васьківським П.М. і Городнюком О.П. (а.с. 24-25 т.1).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

У відповіддності зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира.

Однією із підстав припинення права власності згідно зі ст. 346 ЦК України є відчуження майна.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 156 ч. 4 ЖК України передбачено збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

За правилом п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Зокрема, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені ним позовні вимоги, посилається на наявність у нього права власності, що зареєстроване у встановленому законом порядку, на спірну квартиру, набутого у встановленому порядку шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі застереження у іпотечному договорі, предметом якого була вказана квартира.

Право користування квартирою у відповідачів прямо пов`язано і було похідним від наявного у них права власності на вказану квартиру, і разом з припиненням права власності на квартиру відповідачі втратили і складові такого права, в тому числі право розпорядження, користування та володіння майном.

З набуттям позивачем права власності, право власності відповідачів на відчужене майно припинилося.

Користування бувшими власниками квартирою для проживання без згоди нового власника обмежує права прозивача, як нового власника майна.

Суд повно та всебічно з`ясував обставни справи, зібраним у справі доказам дав належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про те, що порушені права власника підлягають захисту, і позивач має право вимагати усунення порушення його прав власника, зокрема, у обраний ним спосіб шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, а тому суд обгрунтовано задовольнив позов.

Рішення суду відповідає вимогам ном матеріального та процесуального права й не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Доводи апеляційних скарг про те, що вказаним рішення суду порушуються права малолітніх дітей, які зареєстровані та проживають в спірній квартирі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В п.2.4.9 договору іпотеки №29573 від 15 листопада 2006 року погоджено сторонами, що іпотекодавець зобов`язаний не надавати дозвіл на реєстрацію в житловому приміщенні, яке складає предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. В матеріаліх справи відсутні докази, які б свідчили про надання дозволу АКІБ «УкрСиббанк» чи ТОВ «Кей-Колект» на реєстрацію будь-кого в іпотечному майні.

Крім того, п.1.3 вказаного договору іпотеки іпотекодавці зазначили про те, що укладенням цього договору не порушуються права та/або інтереси третіх осіб, в тому числі і дітей. Постановленим судом рішенням не порушуються права неповнолітніх дітей, які проживають у спірному помешканні, оскільки ТОВ «Кей-Колект» позовних вимог щодо дітей не заявлялося.

Посилання апеляційних скаргах на те, що суд безпідставно відмовив у прийнятті зустрічного позову та необгрунтовано відмовив у зупиненні провадження у справі, не залучив у справі як третю особу боржника ОСОБА_5 , не є підставами для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки відповідачі не оскаржили в апеляційному порядку ухвалу суду про відмову в прийнятті зустрічного позову.

Відповідно до ч.6, ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Та обставина, що районний суд не залучив до участі у справі як третю особу боржника ОСОБА_5 , не впливає на права та обов`язки сторін щодо спірного жилого приміщення, і не тягне за собою скасування судового рішення.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг про те, що судом була розглянута справа у відсутність відповідачів, які не були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи.

Частинами 3 та п.1 ч.8 статті 128 ЦПК України визначено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

З матеріалів справи слідує, що справа судом призначалась до розгляду неодноразово.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідачів про розгляд справи на 20 червня 2019 року на 14 год. 00 хв., 22 травня 2019 року на 15 год. 30 хв.

Згідно з п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду даної справи, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Кей-Колект»- визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1 .

Що стосується позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» в частині усунення перешкоди у здійсненні права користування спірною квартирою шляхом надання постійного безперешкодного доступу позивача до цього майна, то вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається, що представники позивача мають доступ до квартири, періодично здійснюють в ній перевірки. По справі не встановлено будь-яких протиправних дій відповідачів, які б вимагали додаткового захисту прав позивача шляхом надання постійного безперешкодного доступу позивача до цієї квартири, тому позов в цій частині є недоведеним.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 30 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: