Провадження № 2/537/169/2020
Справа № 537/4833/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.01.2020 м. Кременчук
Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., за участю: секретаря - Яворської А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом юридичної особи Кременчуцької міської ради Полтавської області до фізичної особи ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Представник Кременчуцької міської ради звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивував тим, що Територіальна громада міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області с власником кв. АДРЕСА_1 , відповідно до інформації з управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області інформація щодо квартири відсутня та довідки КП «МБТІ», що зазначена квартира не зареєстрована.
Згідно листа Крюківської районної адміністрації № 3298/01-27 від 05.06.2018 ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою кв. АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може були протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Статтею 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з актів про не проживання від 08.11.2018 року, 28.02.2019 року та 11.06.2019 року ОСОБА_1 за адресою кв. АДРЕСА_1 з 2005 року і по теперішній час не проживає.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За змістом ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав.
Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_1 втратила право користування житловим приміщенням, а саме кв. АДРЕСА_1 .
Представник позивача до судового засідання не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подала.
Представник третьої особи - Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує та просить розглядати справу у його відсутність.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність учасників судового розгляду.
Розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.
Згідно ч.1 ст.5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Відповідно до довідки, що видана Управлінням державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30 травня 2018 року за вих.№17-23/3781, станом на 30.05.2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності, інформація щодо кв. АДРЕСА_1 відсутня.
Згідно довідки, що видана КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» 05 лютого 2019 року за вих.№61/487, право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровано.
З наведеного вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області.
Як вбачається із довідки, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 07 червня 2018 року за вих.№1221/36, за адресою: АДРЕСА_2 у встановленому законом порядку з 23 травня 1990 року зареєстровано місце проживання відповідача.
Актами перевірки законності користування жилим приміщенням комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука від 08 листопада 2018 року, 28 лютого 2019 року та 11 червня 2019 року встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року по теперішній час.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Ч.1, 2 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
У ч.3 ст.71 ЖК України наведено випадки, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Згідно ст..72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 не є власником (співвласником) спірної квартири, остання у вказаній квартирі не проживає понад шість місяців, належних та допустимих доказів, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача у спірній квартирі понад шість місяців суду не надано та судом не встановлено обставин, за яких за нею зберігається вказане житлове приміщення понад шість місяців, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, ст..ст.29, 391, 405 ЦК України, ст..ст.71, 167 ЖК України, суд, -
Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 29 січня 2020 року.
Суддя: