Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 527/1404/17

провадження № 61-15291св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Новомосковськ Агро»,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковськ Агро» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року у складі судді Олефір А. О.

та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого

2018 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Обідіної О. І.,

Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковськ Агро» (далі - ТОВ «Новомосковськ Агро») про стягнення орендної плати, дострокове розірвання договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,47 га, яка розташована на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області.

08 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Новомосковськ Агро» укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,47 га, який зареєстровано 10 лютого 2012 року Відділом Держкомзему у Глобинському районі.

Відповідно до умов вказаного договору від 08 вересня 2010 року плата за користування земельною ділянкою становить 3 % від нормативно грошової оцінки даної земельної ділянки у розмірі, яку відповідач повинен сплачувати не пізніше 20 грудня кожного року з подальшими індексаціями. Починаючи з 10 лютого 2012 року відповідачем систематично не сплачується орендна плата, не проведено жодного платежу за договором оренди.

Посилаючись на систематичне невиконання відповідачем умов договору, ОСОБА_1 просила суд достроково розірвати договір оренди землі, укладений 08 вересня 2010 року між нею та ТОВ «Новомосковськ Агро» зареєстрований 10 лютого 2012 року Відділом Держкомзему у Глобинському районі; стягнути з відповідача на її користь заборгованість з виплати орендної плати за вказаним договором оренди у розмірі 14 131,70 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Договір оренди землі, укладений 08 вересня 2010 року між ОСОБА_1

та ТОВ «Новомосковськ Агро», зареєстрований 10 лютого 2012 року Відділом Держкомзему у Глобинському районі, розірвано.

Стягнуто з ТОВ «Новомосковськ Агро» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати орендної плати за договором оренди землі

від 08 вересня 2010 року за період з 2014 року по 2016 рік у розмірі

9 214,46 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2018 року рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами виконання умов договору оренди землі та сплат позивачу коштів за користування орендованою земельною ділянкою у розмірах та у строки, встановлені вказаним договором.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за 2012-2013 роки за межами встановленого трирічного строку позовної давності, тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «Новомосковськ Агро» просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що підставою для розірвання договору оренди землі земельної ділянки позивач зазначає невиконання орендарем умов договору в частині внесення ним орендної плати на його виконання. Проте, у 2010 році між сторонами укладено договір безвідсоткової позики. У подальшому було проведено взаємозалік заборгованості у рахунок майбутніх виплат за орендною платою за землю.

Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Суди попередніх інстанцій повинні були застосувати строки позовної давності, виходячи з того, що строк зберігання оригіналів первинних бухгалтерських документів сплив у 2013 році, і про їх знищення наявні акти від 30 грудня 2014 року та 04 січня 2017 року. Позивачу достовірно було відомо про договір позики і всі його суттєві умови, у тому числі, й про розмір і строки виплати орендної плати.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,47 га, яка розташована на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області.

08 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Новомосковськ Агро» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу

Похила І. Г, зареєстрований в реєстрі за № 1469.

Згідно з актом приймання-передачі від 08 вересня 2010 року ОСОБА_1 передала у користування ТОВ «Новомосковськ Агро» зазначену земельну ділянку. Договір зареєстрований 10 лютого 2012 року Відділом Держкомзему у Глобинському районі Полтавської області.

Відповідно до пункту 2.3 договору оренди річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 % від грошової оцінки і становить 1 481,88 грн.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2, 4.3 договору оренди орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки кожного року і становить 1 481,88 грн. на рік. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься щорічно, не пізніше 20 грудня поточного року в повному обсязі.

Як вбачається з розрахунку, заборгованість ТОВ «Новомосковськ Агро»

з орендної плати за 2012-2016 роки перед позивачем становить

14 131,70 грн.

15 листопада 2017 року ТОВ «Новомосковськ Агро» звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою, другою статті 21 Закону України «Про оренду землі»

(у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до частини другої статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Згідно з пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не виконав обов`язки, визначені

статтею 24 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у цій конкретній справі не надав суду доказів на підтвердження виконання умов договору та оплати позивачу коштів за користування земельною ділянкою за 2012-2016 року, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання договору оренди та стягнення орендної плати.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати за 2012-2013 роки, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», заява № 14902/04, від 20 вересня 2011 року).

Встановивши, що згідно з умовами договору орендар зобов`язаний здійснювати орендну плату щороку, тому відповідальність за невиконання цього обов`язку виникає щороку, а право орендодавця вважається порушеним з моменту неотримання чергового платежу, та врахувавши, що позивач звернулася до суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за 2012-2013 роки за межами встановленого трирічного строку позовної давності, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Посилання в касаційній скарзі ТОВ «Новомосковськ Агро» про сплату орендної плати шляхом взаємозаліку коштів, отриманих позивачем в якості безвідсоткової позики колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Так, договір оренди земельної ділянки та договір позики є окремими цивільно-правовими договорами, які мають свою сферу регулювання. Кожним договором встановлені порядок його виконання та правові наслідки невиконання договорів. Проте, належних та допустимих доказів наявності взаємної домовленості між сторонами про сплату орендної плати шляхом проведення взаємозаліку заборгованості за різними цивільно-правовими договорами матеріали справи не містять.

Оригіналів документів, які підтверджують наявність взаємної домовленості між сторонами про сплату орендної плати шляхом взаємозаліку коштів, отриманих позивачем в якості безвідсоткової позики, відповідачем не надано.

Відповідно до статей 57, 58 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, з урахуванням вимог статей 57, 58 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції), відповідачем належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не дали належної оцінки поясненням відповідача щодо відсутності у нього обов`язку зберігати первинні бухгалтерські документи, а також суд повинен був застосувати позовну давність та відмовити у позові, є безпідставними і необґрунтованими, спростовуються змістом ухвалених у справі судових рішень, з яких вбачається, що суди вказаним доводам дали належну оцінку, про що виклали відповідні мотиви, а відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку щодо доведення своїх заперечень на позов, зокрема, не подав докази належного виконання обов`язку з виплати позивачу орендної плати у визначеному договором порядку, розмірі і строки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На думку судової колегії судові рішення, що переглядаються, є достатньо мотивованими.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковськ Агро» залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області

від 06 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк