Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Петрейко А.О.,

заявника ОСОБА_1

представника заявника Іщенко Н.О.

представника заінтересованої особи Хорошаєва Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою представника заявника адвоката Іщенко Наталії Олександрівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 на підставі угоди № 05/09-1 про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом від 05 вересня 2019 року, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби у Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

20 листопада 2019 року представника заявника адвоката Іщенко Наталії Олександрівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 на підставі угоди № 05/09-1 про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом від 05 вересня 2019 року, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби у Донецькій області, звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви зазначив, що заявник народилась в м. Харків, заявник вперше вступила до шлюбу 02 листопада 1979 року у м. Новочеркаська Ростовської області, РФ, після розірвання першого шлюбу заявник переїхала орієнтовно у 1989 році до м. Світлодарська Донецької області, у якому познайомилась зі своїм майбутнім чоловіком - ОСОБА_3 з яким у подальшому уклала шлюб. З моменту початку спільного життя заявник мешкала за адресою реєстрації майбутнього чоловіка - АДРЕСА_1 . Спільна дитина - ОСОБА_4 заявниці та її чоловіка - ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця за зазначеною адресою ( АДРЕСА_1 ) офіційно зареєструвалась лише 30 вересня 1993 року. У 2013 році заявницею було втрачено паспорт СРСР, та з метою оформлення громадянства заявниця звернулася до Дебальцевського ГУ ДМС в Донецькій області. До цього моменту заявниця паспорт громадянина України не отримувала. У зв`язку з відсутністю підтвердження реєстрації на території України станом на 24 серпня 1991 року заявниці було відмовлено у її документуванні паспортом громадянина України та висловлено пропозицію щодо необхідності доведення факту її мешкання на території України на момент проголошення незалежності. На момент проголошення незалежності, 24 серпня 1991 року, та на момент прийняття Закону України «Про громадянство України», 13 листопада 1991 року заявник мешкала у АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2019 року відкрито окреме провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 03 грудня 2019 року.

У судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, надали пояснення аналогічні тим, що викладені в ній, просили заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, оскільки ніяких належних та допустимих доказів на її підтвердження заявником надано не було. Тобто надані заявником письмові докази не підтверджують факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Будучи допитаною у якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 з 1991 року, познайомились через її колишнього чоловіка. Вона не раз разом з чоловіком приходила додому до ОСОБА_3 , оскільки в них постійно ламався телевізор, а вони на той час займались ремонтом побутової техніки. Та й ОСОБА_1 не раз особисто зверталась до неї за допомогою та постійно бачила її в місті. Вона запам`ятала, що то був 1991 рік, оскільки саме в тому році вони збиралися одружитися з чоловіком.

Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_3 суду пояснив, що він познайомився зі своєю дружиною ОСОБА_1 в м. Донецьк в грудні 1990 року, в лютому 1991 року вони разом з ОСОБА_1 переїхали до м. Світлодарськ, він там зареєструвався та влаштувався на роботу. В 1992 році у них народився син.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку , що в задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про громадянство України», проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Згідно вимог підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

За змістом пункту 8 наведеного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 України «Про громадянство України» особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктами 3, 4 Порядку № 215/2001 передбачено, що заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником. Заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем проживання особи в Україні. Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

З матеріалів справи вбачається, що заявником на підтвердження факту свого постійного проживання на території України надано копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4), з якого вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Харків, Україна, її батьками є: батько- ОСОБА_9 , мати - ОСОБА_10 .

Згідно копії довідки про укладення шлюбу № 235 від 25 березня 2011 року (а.с.5) ОСОБА_11 (росій1ською мовою, мовою оригіналу) та ОСОБА_1 (російською мовою, мовою оригіналу) уклали шлюб, про що складена запис акту про укладення шлюбу № 1217 від 02 листопада 1979 року, шлюб укладено у Російській Федерації.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.6) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 27 листопада 1992 року, місце реєстрації виконком Світлодарської міської ради м. Дебальцеве Донецької області. Після одруження обоє отримали прізвище він « ОСОБА_3 » вона « ОСОБА_1 ».

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.7) вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у місті Світлодарськ м. Дебальцеве Донецької області, Україна, та його батьками є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 , також у обох у графі громадянство стоїть прочерк, крім того слід зауважити на той факт, що прізвище мати зазначено як ОСОБА_1 , а у свідоцтві про шлюб вказано, що вона змінила це прізвище на ОСОБА_1 , тобто прізвище ОСОБА_1 вже є недійсним.

Згідно копії довідки завідувача Дебальцівського МС ГУ ДЩМС України в Донецькій області (а.с.8) від 13 лютого 2013 року, ця довідка надана ОСОБА_1 в тому, що вона дійсно народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Довідка надана як документ, що підтверджує особу та у зв`язку з оформленням дозволу на імміграцію в Україну, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до копії листа Державної міграційної служби від 18 грудня 2013 року № 950 (а.с.9) заява ОСОБА_1 про втрату паспорту зареєстрована у Дебальцевському міському секторі ГУ ДМС України в Донецькій області за № 151 від 19 жовтня 2013 року. За результатами проведеної роботи немає можливості встановити її особу, у зв`язку з тим, що з Дзержинського ФМС м. Волгограду на теперішній час не надійшло підтвердження про видачу їй паспорту. Також не встановлено її належність до громадянства України у зв`язку з тим, що за обліками Дебальцевського сектору за вказаною адресою вона зареєстрована з 01 жовтня 1993 року. У зв`язку з цим їй було рекомендовано звернутися до Дебальцевського міського сектору ГУ ДМС з заявою про проведення процедури встановлення особи згідно з наказом МВС України від 13 квітня 2013 року № 320.

З копії акту про встановлення факту фактичного проживання (а.с.10) від 12 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживала за адресою АДРЕСА_1 , проте у цьому акті не зазначений період її проживання за вищевказаною адресою.

Згідно копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09 лютого 2017 року (а.с.11) ОСОБА_1 дійсно мешкає за адресою АДРЕСА_1 , проте з якого часу не зрозуміло та в цій довідці не зазначено.

Відповідно до копії довідки форми А (а.с.12) ОСОБА_1 , 27 лютого 1985 року отримувала паспорт у м. Волгоград, також у цій довідці є примітка, що вона має дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

З копії акту про встановлення факту фактичного проживання, який без дати його видачі, що викликає дуже великий сумнів на його дійсність, (а.с.49) вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживала у 1991 році за адресою: АДРЕСА_3 , з ОСОБА_3 . Проте у цій же копії акту мається не зрозуміла дописка, а саме після запису «в 1991г.» (мовою оригіналу) йде 02ф., що це не зрозуміло узагалі, тому суд не приймає цей письмовий доказ за належний та за основу при ухвалені даного судового рішення.

Згідно оригіналу акту про встановлення факту фактичного проживання (а.с.52) від 20 лютого 2020 року, ОСОБА_1 дійсно проживала у 1991 році за адресою: АДРЕСА_3 , з ОСОБА_3 . Проте у цьому ж акті мається не зрозуміла дописка іншою пастою, що дуже чітко видно, а саме після запису «в 1991г.» (мовою оригіналу) йде 02фев., що це не зрозуміло узагалі, тому суд не приймає цей письмовий доказ за належний та за основу при ухвалені даного судового рішення, оскільки він має дуже суперечливі дані. Також є це одна копія цього ж акту, який підписаний цими ж людьми - свідками, з якої чітко вбачається, що він заповнений різними пастами, який датований 06 липня 2020 року, та з якого вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_3 , вже з 1990 року по теперішній час, тобто з якого саме часу вона в дійсності проживає за цією адресою, з цих актів суд встановити не може, оскільки вони мають дуже багато суперечностей між собою, і тому суд їх не може прийняти до уваги та за основу при ухвалені даного рішення суду.

Встановлення факту постійного проживання на території України пов`язує з необхідністю отримання паспорта громадянина України.

Положеннями Закону України «Про громадянство України» та Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Про громадянство України» зі змінами і доповненнями визначений порядок встановлення громадянства України, а також визначені підстави законного проживання на території України.

Законними підставами визнається прописка на території України у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року; реєстрація на території України національного паспорта; наявність посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України або надання статусу біженця чи притулку в Україні.

В свою чергу, особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, належними доказами для встановлення юридичного факту у даній справі, у разу відсутності у заявника паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, із відміткою про місце його прописки станом на 24 серпня 1991 року має бути довідка, видана територіальним органом Державної міграційної служби України про встановлення особи заявника та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував у громадянстві колишнього СРСР.

Однак, такі відомості в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, надані заявником письмові докази та покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , на підтвердження факту проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року є неналежними та недопустимими і не підтверджують законності такого проживання в розумінні ст. 1 Закону України «Про громадянство».

Окрім того, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 , до органів міграційної служби із заявою про встановлення належності до громадянства України та свідчить про недотримання процедури, визначеної Порядком № 215/2001.

Як вбачається з листа Державної міграційної служби від 18 грудня 2013 року № 950 (а.с.9) заява ОСОБА_1 про втрату паспорту зареєстрована у Дебальцевському міському секторі ГУ ДМС України в Донецькій області за № 151 від 19 жовтня 2013 року. За результатами проведеної роботи немає можливості встановити її особу, у зв`язку з тим, що з Дзержинського ФМС м. Волгограду на теперішній час не надійшло підтвердження про видачу їй паспорту. Також не встановлено її належність до громадянства України у зв`язку з тим, що за обліками Дебальцевського сектору за вказаною адресою вона зареєстрована з 01 жовтня 1993 року. У зв`язку з цим їй було рекомендовано звернутися до Дебальцевського міського сектору ГУ ДМС з заявою про проведення процедури встановлення особи згідно з наказом МВС України від 13 квітня 2013 року № 320. Проте чому заявник цього не зробила на протязі дуже великого часу, а саме з 13 квітня 2013 року, не зрозуміло.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, заявник не надав суду належних доказів наявності у неї законних підстав для проживання на території України, без чого таке проживання не є юридичним фактом, який би міг породжувати права заявника при вирішенні питання про встановлення громадянства.

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що заявник станом на 24 серпня 1991року постійно проживала на території України.

Таким чином, здобуті в ході судового розгляду докази не підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року. За таких обставин, заява представника заявника адвоката Іщенко Наталії Олександрівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 на підставі угоди № 05/09-1 про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом від 05 вересня 2019 року, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби у Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,10,12,76,258,259,263-265,293,294,315,319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені заяви представника заявника адвоката Іщенко Наталії Олександрівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 на підставі угоди № 05/09-1 про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом від 05 вересня 2019 року, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби у Донецькій області про встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя