справа № 369/2122/20
головуючий у суді І інстанції Ковальчук Л.М.
провадження № 22-ц/824/8305/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Писаної Т.О.,

суддів Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року про забезпечення позову за заявою позивача ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно та скасування реєстраційних записів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно та скасування реєстраційних записів.

Разом із позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просила заборонити Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру її посадовим та службовим особам (реєстраторам) вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5073; накласти арешт на нерухоме майно з реєстраційним номером 4 шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку НОМЕР_1 з кадастровим номером :01:001:5073, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Усачук О.І. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.02.2020 р. та постановити нову про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги відсутність загрози для позивача невиконання чи утруднення можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Звертає увагу суду на те, що між позивачем та відповідачами вже існував спір з тих самих правовідносин.

Зокрема, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2019 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2019 р., відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Міськрайонне управління Держгеокадастру в Києво-Святошинському районі та в м. Ірпені, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про скасування рішення ХХV сесії сільської ради VI скликання Лісниківської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області №183/3 від 05.06.2013 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 ; визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , витребування у ОСОБА_1 як добросовісного набувача на користь ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1520 га, розташованої в АДРЕСА_1 .

Вважає, що на даний час позивач зловживаючи своїм процесуальними правамиповторно звернулася досуду з таким самим позовом та порушуючи права ОСОБА_1 звернулася із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Наумов О.В., що діє в інтересах ОСОБА_2 , заперечує проти доводів апеляційної скарги щодо наявності іншого, вже розглянутого судом спору по спірних правовідносинах, оскільки у справі № 369/9098/16, на яку посилається скаржник, інший предмет (витребування майна із чужого незаконного володіння) та інші підстави позову.

В судовому засіданні 04.08.2020 року адвокат Усачук О.І., що діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Адвокат представник ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотними повідомленнями про отримання судової повістки.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково суд першої інстанції виходив із предмету та підстав спору, який виник між сторонами та співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову із заявленими вимогами, а отже вважав обґрунтованими підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення, або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно та скасування реєстраційних записів, в якому просила суд:

- визнати право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , посвідченого державним актом на право приватної власності на землю від 27.07.2003 Серії Р2 № 009854, виданого головою села Лісники Г.Г Сагачем;

- визнати незаконною та скасувати реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5073, здійснену державним кадастровим реєстратором відділу Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області Іваненко О.І. 05.06.2013;

- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, індексний номер 3283196 від 19.06.2013, за результатом якого відкрито розділ та здійснено державну реєстрацію прав власності з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 4, запис про право власності: 1357554, дата державної реєстрації 18.06.2013 зі скасуванням розділу;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.07.2016 № 1320. укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Колесник О.І.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , є співмірним із позовними вимогами, а також, що позовні вимоги є матеріальними вимогами, а тому позов про визнання права власності та скасування реєстраційних записів повинен забезпечуватися шляхом накладання арешту на спірну земельну ділянку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки накладення арешту на майно є саме тим заходом забезпечення позову, який робить можливим ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували передбачені законодавством підстави.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що поданий позивачем позов є аналогічним із попередньо розглянутим позовом у справі №369/9098/16, оскільки предмет та підстави у даних справах є відмінними.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вчинення зі сторони ОСОБА_1 будь-яких дій по відчуженню земельної ділянки не можна визнати такими, що свідчать про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що позивач має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження відповідачем нерухомого майна, що зробить неможливим чи ускладнить, у разі задоволення позовних вимог, виконання рішення суду про визнання права власності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 року.

Головуючий суддя Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба