Ухвала

06 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 752/6617/19

провадження № 61-10910ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про відшкодування майнової шкоди, завданої неналежним виконанням договірних зобов`язань,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ТОВ «Нова Пошта» на свою користь завдану майнову шкоду в розмірі 17 500,00 грн та штраф у розмірі 4 240,25 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 09 листопада 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір про надання послуг з організації перевезення відправлень, відповідно до якого позивач здав на перевезення відповідачу товар - вантаж кількістю 1 місце, оголошеною вартістю 17 500 грн, а саме: мобільний телефон, про що зазначено в експрес-накладній № 2273 від 09 листопада 2018 року. Згідно сервісної послуги ТОВ «Нова Пошта» «Відстеження посилки», позивачем було встановлено, що 10 листопада 2018 року його відправлення прибуло на відділення № 76 ТОВ «Нова Пошта» міста Києва. Вказаний вантаж позивач не отримав, оскільки цього ж дня о 16 годині 18 хвилин вказаний телефон працівниками ТОВ «Нова Пошта» було видано іншій невстановленій особі.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на його користь завданої матеріальної шкоди та штрафу, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору перевезення.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року залишено без змін.

21 липня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Предметом спору в цій справі є стягнення матеріальної шкоди у розмірі 17 500 грн та штраф у розмірі 4 240,25 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню: якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу та суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

На обґрунтовування вищезазначених доводів посилається на те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, оскільки в порушення частини третьої статті 274 ЦПК України судом не враховано: 1) значення справи для сторін, оскільки для заявника ця справа має досить велике значення, оскільки саме через неналежне виконання зобов`язань відповідача втрачено товар, сума якого для позивача є значною; 2) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків, необхідність витребування доказу у відповідача тощо; 3) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, адже судом відмовлено у клопотанні про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Проте вищевказані посилання заявника колегією суддів не приймаються, оскільки доводи заявника, викладені у касаційній скарзі зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судами під час розгляду справи по суті, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Дослідивши зміст касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, колегія суддів зауважує, що сама лише вказівка на те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу без належного такого обґрунтування та за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Отже, подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «в» та «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про відшкодування майнової шкоди, завданої неналежним виконанням договірних зобов`язань.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська