печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Григоренко І.В.,

при секретарі судових засідань - Ситику Р.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача-1: не з`явився,

представника відповідача-2: Гаврилюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури міста Києва про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - відповідач-1, ДКС України), Прокуратури міста Києва (далі - відповідач-2, Прокуратура м. Києва), в якому просить визнати незаконною та протиправною бездіяльність Прокуратури м. Києва у питанні організації досудового розслідування в кримінальних провадженнях № 0000552 від 13.09.2013 року та № 0001229 від 15.12.2016 року за фактом зловживання службовими обов`язками окремими працівниками МВС України, у якому позивач фактично є потерпілим; у зв`язку із завданням позивачу, як потерпілому у кримінальних провадженнях № 0000552 від 13.09.2013 року та № 0001229 від 15.12.2016 року, моральної шкоди у вигляді душевних страждань та фізичного болю під час гіпертонічного кризу у 2016 році, який настав внаслідок зазначених вище душевних страждань та переживань від незаконної бездіяльності Прокуратури м. Києва при розслідуванні вказаних кримінальних проваджень, зобов`язати Державу Україна в особі Державної казначейської служби України відшкодувати позивачу моральну шкоду у грошовому вигляді в сумі 4 000 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 16.07.2013 року він звернувся у Печерську районну прокуратуру м. Києва із заявою про вчинення кримінального правопорушення, проте, досудове розслідування розпочате не було. 08.08.2013 року позивач звернувся у Печерський районний суд м. Києва зі скаргою на бездіяльність Заступника прокурора вказаної прокуратури Калініченко В.А. 09.09.2013 року Печерський районний суд м. Києва своєю ухвалою зобов`язав вказану посадову особу внести відповідні відомості до ЄРДР та провести досудове розслідування. 13.09.2013 року за № 0000552 в ЄРДР Печерська районна прокуратура м. Києва зареєструвала відповідні відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. Однак, Заступник прокурора до розслідування не приступив, а 03.10.2013 року кримінальне провадження закрили. 24.12.2013 року постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована як незаконна, а матеріали кримінального провадження надіслано у Прокуратуру м. Києва для організації досудового розслідування. Протягом 2014 року досудове розслідування так і не було проведене, у зв`язку з чим позивач 06.07.2015 року подав прокурору міста Києва скаргу на бездіяльність слідчих. Поряд з цим, 29.08.2015 року слідчий Боршуляк О.І. виніс постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину. Про вказану бездіяльність позивач дізнався у 2016 році, внаслідок чого від душевних страждань у ОСОБА_1 піднявся кров`яний тиск, що перейшло в гіпертонічну хворобу. 23.11.2016 року постанова слідчого про закриття кримінального провадження № 0000552 від 13.09.2013 року була оскаржена позивачем і в подальшому була скасована у судовому порядку. Після повернення до прокуратури досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000552 було доручено слідчому Подольському В.О. 28.12.2016 року кримінальне провадження № 0000552 від 13.09.2013 року знову закрите без проведення слідчих дій. Крім того, за відсутністю складу злочину слідчим було закрите і кримінальне провадження № 0001229 від 15.12.2016 року за ознаками ч. 3 ст. 364 Кримінального кодексу України. 09.06.2017 року Печерським районним судом м. Києва постанова слідчого про закриття кримінального провадження № 0000552 скасована як незаконна, а 31.05.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва скасована постанова про закриття кримінального провадження № 0001229. В подальшому кримінальне провадження № 0000552 знову було закрите за відсутністю складу злочину (постанова від 18.07.2017 року), а кримінальне провадження № 0001229 було закрите з тих же підстав 26.10.2017 року. 22.11.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва скасована постанова слідчого про закриття кримінального провадження № 0000552 як незаконна, а 20.02.2018 року скасована і постанова про закриття кримінального провадження № 0001229. Не дивлячись на те, що з моменту відкриття кримінального провадження минуло майже 4,5 роки, досудове розслідування не проводиться всупереч законодавству України. Отже, внаслідок систематичної протиправної бездіяльності слідчих прокуратури, позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 4 000 000,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року в порядку загального позовного провадження о відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури міста Києва про стягнення моральної шкоди та підготовче засідання у справі призначено на 06.07.2018 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.07.2018 року, у зв`язку з неявкою представника відповідача-1 та відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 198 та п. 1 ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, підготовче засідання у справі було відкладено до 10.08.2018 року.

09.07.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ДКС України надійшов відзив, у якому остання просила в позові відмовити, оскільки жодних прав та інтересів позивача служба не порушувала, шкоди позивачеві не завдавала, не вступала з позивачем у правовідносини, отже, не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

07.08.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Прокуратури м. Києва надійшов відзив, у якому остання просила в позові відмовити, оскільки ОСОБА_1 зазначає про погіршення стану здоров`я внаслідок тривалого досудового розслідування, на підтвердження чого надає виписку з історії хвороби № 3100142 стаціонарного хворого. Проте, вказаним документом не підтверджується, що погіршення стану здоров`я позивача пов`язане саме із неналежним досудовим розслідуванням кримінальних проваджень. Водночас, досудове розслідування кримінального провадження № 0000552 наразі триває та ОСОБА_1 визнано потерпілим, що, у свою чергу, спростовує факт щодо неналежного досудового розслідування та бездіяльності органів прокуратури. Щодо кримінального провадження № 0001229, то ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження до відповідача-2 не надходила, що спростовує доводи позивача щодо неналежного досудового розслідування кримінального провадження та бездіяльності Прокуратури м. Києва, оскільки матеріали кримінального провадження до Прокуратури м. Києва також не повертались. Крім того, позивач обґрунтовує свої вимоги положеннями ст. 1176 Цивільного кодексу України, проте, вказана стаття регулює відшкодування шкоди, яка була завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Так, і статтею 1176 Цивільного кодексу України, і Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено вичерпний перелік дій органів досудового розслідування, прокуратури або суду, внаслідок яких заподіяна шкода громадянинові підлягає відшкодуванню за рахунок держави. У кримінальному провадженні № 0000552 ОСОБА_1 визнано потерпілим, щодо нього не приймалось жодне з рішень, визначених ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України.

08.08.2018 року на адресу Печерського районного суду м Києва від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача-1, у яких останній зазначив, що відшкодування моральної шкоди здійснюється за рахунок коштів державного бюджету до якого відповідач-1 має безпосереднє відношення, відтак, твердження ДКС України, що остання не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів, не відповідає дійсності.

10.08.2018 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено підготовче засідання на 04.09.2018 року.

20.08.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача-2, у яких останній зазначає, що доказів для констатації факту негативного впливу на здоров`я людини прийняття відносно неї несправедливих рішень або не виконання норм законодавства, яким захищаються її права, не потрібні. Більш як п`ять років позивач добивається проведення належного досудового розслідування кримінальних проваджень. Замість того, щоб вести нормальний спосіб життя, приділяти увагу своїй родині, позивач вимушений прикладати додаткові зусилля на ведення цих справ.

04.09.2018 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та підготовче засідання призначено на 08.10.2018 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури міста Києва про стягнення моральної шкоди та справу призначено до судового розгляду по суті на 06.12.2018 року.

06.12.2018 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 12.03.2019 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2019 року, у зв`язку з неявкою представника відповідача-1 та відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено до 19.04.2019 року.

19.04.2019 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 13.11.2019 року.

13.11.2019 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 21.01.2020 року.

13.11.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про приєднання доказів до справи, у якій останній зазначив про необхідність долучення до матеріалів справи ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2019 року про скасування постанови слідчого Прокуратури м. Києва, яка свідчить про те, що Прокуратура м. Києва надалі продовжує безпідставно закривати кримінальні провадження № 0000552 від 13.09.2013 року та № 0001229 від 15.12.2016 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2020 року у задоволенні заяви про приєднання доказів відмовлено, оскільки докази подані з порушенням встановлених для їх подання строків та не обґрунтовано причини пропуску строку.

В судове засідання 21.01.2020 року з`явився позивач та представник відповідача-2.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки представник відповідача-1 причини неявки не повідомив, надав суду відзив на позовну заяву, то суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника ДКС України.

Вислухавши вступне слово позивача, представника відповідача-2, дослідивши та оцінивши подані сторонами письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 16.07.2013 року Прокурору Печерського району міста Києва ОСОБА_1 було подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України, Заступником департаменту матеріального забезпечення МВС України Павленком В.О. та відповідальним секретарем центральної житлової комісії МВС України Пасічником В.І.

Проте, відомості за заявою ОСОБА_1 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) внесені не були, про що позивача було повідомлено у листі від 17.07.2013 року № 543-13/8357вих13 за підписом Заступника прокурора Печерського району міста Києва молодшого радника юстиції Кальніченка В.А .

Така бездіяльність Заступника прокурора Печерського району міста Києва молодшого радника юстиції Кальніченка В.А. була оскаржена позивачем до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва та ухвалою слідчого судді від 13.09.2013 року зобов`язано було Заступника прокурора Печерського району міста Києва молодшого радника юстиції Кальніченка В.А. внести відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР.

Отже, на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2013 року було внесено до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 0000552 від 13.09.2013 року.

03.10.2013 року старшим слідчим прокуратури Печерського району м. Києва Ковальовим Є.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000552 від 13.09.2013 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_1 було оскаржено постанову про закриття кримінального провадження № 0000552 від 13.09.2013 року, винесену 03.10.2013 року, до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2013 року у справі № 757/26509/13-к було задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову старшого слідчого прокуратури м. Києва Ковальова Є.В. від 03.10.2013 року про закриття кримінального провадження № 0000552, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.09.2013 року, матеріали закритого кримінального провадження повернуто до прокуратури м. Києва для продовження проведення досудового розслідування № 0000552 від 13.09.2013 року.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва Боршуляка О.І. від 29.08.2015 року закрито кримінальне провадження № 0000552 від 13.09.2013 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.11.2016 року у справі № 11-сс/796/3790/2016 було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва Боршуляка О.І. від 29.08.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000552 від 13.09.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Матеріали кримінального провадження повернуто до прокуратури м. Києва для продовження проведення досудового розслідування № 0000552 від 13.09.2013 року.

28.12.2016 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Подольським В.О. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000552 від 13.09.2013 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2017 року у справі № 757/14890/17-к скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Подольського В.О. про закриття кримінального провадження від 28.12.2016 року. Матеріали кримінального провадження № 0000552 повернуто прокуратурі м. Києва для досудового розслідування.

18.07.2017 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Польщенком Ю.Є. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000552 від 13.09.2013 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.11.2017 року у справі № 752/8731/17 скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Польщенка Ю.Є. про закриття кримінального провадження № 0000552, яка була винесена 18.07.2017 року. Матеріали кримінального провадження № 0000552 від 13.09.2013 року повернуто до прокуратури міста Києва для проведення досудового розслідування.

Крім того, 15.12.2016 року до ЄРДР за № 0001229 було внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 Кримінального кодексу України, а саме, фальсифікації рішення ЦЖК МВС України від 07.04.2011 року шляхом зловживання своїм службовим становищем.

28.12.2016 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Подольським В.О. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001229 від 15.12.2016 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31.05.2017 року у справі № 752/8731/17 скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Подольського В.О. про закриття кримінального провадження від 28.12.2016 року. Матеріали кримінального провадження № 0001229 від 15.12.2016 року повернуто прокуратурі м. Києва для досудового розслідування.

26.10.2017 року слідчим прокуратури м. Києва Романюком Л.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001229 від 15.12.2016 року, у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року у справі № 752/26738/17 скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури м. Києва Романюка Л.М. від 26.10.2017 року про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Позивач вважає, що тривале здійснення досудового розслідування є протиправною бездіяльністю Прокуратури м. Києва, що завдає йому моральних страждань, тобто спричиняє моральну шкоду.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст. 1167 Цивільного кодексу України.

Так, приписами ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 статті 1176 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно частин 6 та 7 ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

В силу приписів ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи викладене, суд звертає увагу, що до спірних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки шкода позивачу завдана не внаслідок обставин, визначених цим Законом.

При цьому, суд зауважує, що підставами відшкодування шкоди за ч. 1 ст.. 1176 Цивільного кодексу України є завдання шкоди фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Отже, до спірних правовідносин дані положення не застосовуються.

Верховний Суд у постановах від 22.07.2019 року у справі № 757/54465/17-ц (провадження № 61-35434св18), від 13.05.2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18) зауважує на тому, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою та службовою особами.

Таким чином, шкода, завдана ОСОБА_1 відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Перераховані складові для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Судом не вставлено протиправної бездіяльності Прокуратури міста Києва, яка знайшла би свій вираз у затягуванні досудового розслідування кримінальних проваджень № 0000552 від 13.09.2013 року та № 0001229 від 15.12.2016 року. Сам факт винесення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача скасовано ряд постанов про закриття кримінальних проваджень № 0000552 від 13.09.2013 року та № 0001229 від 15.12.2016 року, не тягне наслідок цивільно-правового характеру. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність бездіяльності відповідача-2.

Аналогічний висновок у схожих правовідносинах викладений і Верховним Судом у його постанові від 13.05.2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18).

Згідно ст.. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірності бездіяльності Прокуратури м. Києва, заподіяння позивачу моральної шкоди, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю прокуратури та заподіяною шкодою, як і не доведено вину відповідача-2.

За таких обставин суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 55, 56 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 18, 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 200, 259, 263-265, 273, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури міста Києва про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 25.02.2020 року.

Суддя І.В. Григоренко