ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6851/20 Справа № 199/3272/20 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2020 року про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив зобов`язати відповідача вчинити дії з забезпечення електробезпеки підключення квартири, де він проживає до електромережі (а.с. 11).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2020 року заява ОСОБА_1 залишена без задоволення (а.с. 14-15).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову (а.с. 14-15).

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, оскільки в оскаржуваній ухвалі жодним чином не згадано і не пояснено за яких причин суд не взяв до уваги його обґрунтовування необхідності забезпечення позову, що свідчить про явний надмірний формалізм і ігнорування правових висновків ЄСПЛ, отже ухвала необґрунтована та незаконна.

АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» правом на відзив не скористалося.

Перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний вид забезпечення позову є фактичним вирішенням спору по суті заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів такого забезпечення передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК, який не є вичерпним, а тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом до «ДТЕК Дніпровські електромережі» в якому просив зобов`язати останнього вчинити дії з забезпечення електробезпеки підключення квартири, де він проживає до електромережі, та відшкодувати моральну шкоду.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилався на те, що дії з забезпечення електробезпеки підключення його квартири, необхідні саме для усунення загрози життю людей та попередженню знищення майна внаслідок імовірної загрози пожежі. Вважає, що для забезпечення виконання в майбутньому рішення суду, необхідно зобов`язати відповідача вчинити дії з забезпечення електробезпеки підключення квартири, де він проживає до електромережі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо залишення без задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову є фактичним вирішенням спору по суті (є тотожним з заявленими вимогами), тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, оскільки жодним чином не згадано і не пояснено за яких причин суд не взяв до уваги його обґрунтовування необхідності забезпечення позову, що свідчить про явний надмірний формалізм і ігнорування правових висновків ЄСПЛ, отже ухвала необґрунтована та незаконна, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову до вирішення позовних вимог по суті, та не свідчать про порушення прав останнього.

Доводи апеляційної скарги про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не є підставою для ствердження про доведеність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про специфічне розуміння судом вирішення спору, не усвідомлюючи, як вбачається, яке рішення є остаточним рішенням у справі і яким же саме судовим рішенням вирішується судовий спір по суті, не заслуговують на увагу, оскільки є припущенням позивача та фактично зводяться до власного тлумачення норм чинного законодавства.

Посилання на те, що в силу свого надмірного формалізму суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали був несправедливий у контексті ст.6 Конвенції та не гарантував захист прав і охоронюваних законом інтересів позивача відповідно до норм ст.З, ст.8, ст.27, ст.55 Конституції України, не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди позивача з висновком суду першої інстанції.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

За таких обставин, ухвала суду відповідає вимогам процесуального закону та виділеним матеріалам справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва