Постанова

Іменем України

06 серпня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6844/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бориспільського районного суду Київської області

в складі судді Журавського В.В.

від 24 лютого 2020 року

по справі №359/589/19 Бориспільського районного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Бориспільського районного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 183 515 грн 52 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , підписавши Анкету-заяву №б/н від 18.10.2011, отримала кредит у розмірі 13 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останньої утворилась заборгованість, яка станом на 18.11.2018 складає загальну суму 183 515,52 грн, з яких: 33 313,29 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11 582,68 грн - відсотки за користування кредитом; 138 619,55 грн - пеня.

Відповідач позов не визнала та подала до суду відзив, в якому зазначила, що кредитний ліміт на картковий рахунок було встановлено Банком без її згоди та відома. Зазначила, що Банк не ознайомив її з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Крім того, Банком безпідставно в односторонньому порядку стягнуто платежі за страхування кредитного ліміту протягом періоду використання карткового рахунку на суму 5 589,30 грн, так як будь-яких договорів щодо страхування вона не підписувала.

В той же час визнала, що вона дійсно користувалася коштами з карткового рахунку на суму 12 930, 01 грн, проте вважала, що користувалася власними коштами.

АТ КБ «ПриватБанк» подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що укладений між сторонами кредитний договір є договором приєднання, при укладенні якого сторони керувалися положеннями ст. 634, 639 ЦК України. В анкеті-заяві від 18.10.2011 ОСОБА_1 висловила свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також що Умови та Тарифи надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

Вказав, що до позовної заяви долучено довідку про умови кредитування, підписану ОСОБА_1 , з якої вбачається, що останній встановлено проценту ставку у розмірі 2,5%; вказано розміри комісій та штрафів. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи є загальнодоступною інформацією, яка міститься у відділеннях та на офіційному сайті Банку.

Вважав, що відповідач користуючись кредитними коштами, часткового погашаючи заборгованість, добре розумів умови договору, а тому є безпідставними твердження відповідача щодо незнання тарифів.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року, з урахуванням ухвали від 27.02.2020 про виправлення описки, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 78 209,26 грн, з яких: 33 313,29 грн - тіло кредиту; 11 582,68 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом та 33 313,29 грн пені. Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості, оскільки долучені позивачем до позовної зави Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, що також спростовує доводи Банку про те, що ОСОБА_1 була ознайомлена з даними умовами.

Судом не взято до уваги, що згідно виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 18.10.2011 було скасовано кредитний ліміт в розмірі 13 200,00 грн.

Судом не дотримано норм матеріального права, якими врегульовано правовідносини, що виникли між сторонами, та не взято до уваги правові позиції Верховного Суду, висловлені у подібних правовідносинах.

Вказувала, що позивач не доводив до відома ОСОБА_1 та не узгоджував розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом; позивач не здійснював визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та в письмовій формі не надавав позичальнику. Позивач також не надавав ОСОБА_1 в письмовій формі копії анкети-заяви, Тарифів Банку, Умов та Правил, на які посилається у позовній заяві.

Вважала, що вимоги встановлені п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" Банком при наданні ОСОБА_1 картки не виконані.

Вказувала, що станом на 27.12.2019 позивач нарахував заборгованість за тілом кредиту в розмірі 33 313,29 грн, тоді як тіло кредиту становить 13 200,00 грн.

За вказаних обставин, просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 тіло кредиту у розмірі 13 200,00 грн.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, АТ КБ «Приватбанк» надав до суду письмові пояснення, в яких посилався на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Вказував, що підписавши Анкету-Заяву №б/н від 18.10.2011 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг. Факт користування кредитним лімітом не заперечуються відповідачем.

Крім того, в матеріалах справи, окрім анкети-заяви, наявна довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить всі істотні умови договору кредиту. Вважав, що оскільки обидва документи підписані ОСОБА_1 та містять її персональні дані, то договір укладений з додержанням письмової форми.

Також зазначив, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, на яку посилається відповідачка в апеляційній скарзі, не може бути застосована, оскільки правовідносини у справі, яка переглядалася касаційним судом, та у даній справі не є тотожними.

За вказаних обставин просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2020 залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.12.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку (а.с. 9).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру заборгованості за тілом кредиту позивач надав до позовної заяви два розрахунки за договором №б/н від 18.10.2011 станом на 31.05.2015 (період з 18.10.2011 по 31.05.2015) та станом на 18.11.2018 (період з 01.06.2015 по 18.11.2018), згідно яких заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 33 313,29 грн (а.с. 5-8).

Крім того, в матеріалах справи також наявна виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.10.2011 по 05.03.2019, з якої вбачається наявність заборгованості за тілом кредиту (а.с. 124-127). З виписки по рахунку вбачається, що відбувався рух коштів, зокрема відповідачка користувалися кредитними коштами шляхом зняття готівки та розраховувалася кредитною карткою в магазинах.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у повному обсязі, оскільки відповідачка визнала факт отримання кредитних коштів у розмірі 12 930,01 грн. І даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 .

Також, з цієї виписки, яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що починаючи з 20.08.2016 по 20.01.2017, 20 числа кожного місяця здійснювалося списання коштів з рахунку ОСОБА_1 у сумі 1744,08 грн, тобто 7 регулярних щомісячних платежів. Водночас, апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності списань таких коштів та не містить заперечень, що витрати, які відображено у виписці, ОСОБА_1 не здійснювалися.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що зміна кредитного ліміту в день встановлення кредитного ліміту.

Як вбачається з виписки по рахунку зміна кредитного ліміту відбулася 11.07.2016 і відповідач визнала, що дійсно їй були необхідні кошти для лікування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у повному обсязі, з огляду на таке.

В обгрунтування доводів щодо незаконності рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту ОСОБА_1 посилалася на те, що до тіла кредиту банком включено страхові платежі, тоді як з нею не погоджувалося жодних умов щодо страхування.

Дійсно, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження включення до суми заборгованості за тілом кредиту страхових платежів, зокрема в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами договору страхування.

Водночас, з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що з рахунку останньої було знято кошти в розмірі 5 589,00 грн, як страхові платежі.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаних обставин не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 33 313,29 грн, у зв`язку з чим рішення суду в частині визначеного розміру заборгованості за тілом кредиту у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту є доведеною в розмірі 27 730,29 грн (33313,29-5589,00).

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за відсотками та пенею, з наступних підстав.

У анкеті-заяві №б/н від 18.10.2011 зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені у разі неналежного виконання зобов'язань.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені за порушення виконання договірних зобов'язань.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із стрін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

Всупереч вимогам ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд першої інстанції дану правову позицію не врахував.

При цьому, судом першої інстанції безпідставно взято до уваги довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду", яка на думку позивача, містить істотні умови кредитного договору.

Дійсно, в матеріалах справи наявна дана довідка, яка 18.10.2011 підписана Лапицькою Л.Г. Однак, така довідка не може свідчити про обов`язок відповідача зі сплати заборгованості по відсотках та пені, так як вона надана по договору SAMDN8370, тоді як анкета-заява №б/н від 18.10.2011 не містить інформації про те, що було укладено договір SAMDN8370. Більш того, на довідці зазначено № НОМЕР_1 , а на анкеті-заяві № НОМЕР_2 .

Також слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів тотожності анкети-заяви №б/н від 18.10.2011 та довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду" по договору SAMDN8370.

Оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків та розміру пені, а відповідач не визнає Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Вимог про стягнення відсотків та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред'являв.

Враховуючи те, що висновки суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків та пені не відповідають обставинам справи, суд неповно з`ясував обставини в цій частині, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, колегія суддів вважає, що в силу ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування судового рішення в цій частині з ухваленням нового про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з даним позовом АТ КБ "ПриватБанк" сплачено судовий збір в сумі 1835,16 грн, як то передбачено Законом України "Про судовий збір".

Колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості лише за тілом кредиту в сумі 27 730,29 грн.

З огляду на викладене, з ОСОБА_1 підлягає стягнення на користь АТ КБ "ПриватБанк" судовий збір в сумі 277,29 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського районного суду Київської області від 24 лютого 2020 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту - змінити, зменшивши розмір заборгованості за тілом кредиту, та в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (; юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за тілом кредиту в сумі 27 730 (двадцять сім тисяч сімсот тридцять) грн 29 коп.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 : ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (; юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) судовий збір в сумі 277 (двісті сімдесят сім) грн 29 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай