ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4496/20 Справа № 185/141/17 Суддя у 1-й інстанції - Бабій С. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Городничої В.С.

суддів -Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Мамедовій О.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування , -

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року Моторне транспортне страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи тим, що з вини ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем Деу Сенс державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 який не мав договору чинного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, сталась дорожньо-транспортна пригода.

Вказували, що постановою Заводського районного суду від 05 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.

Зазначали, що в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль "TOYOTA SCION" державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , який перебував під керуванням ОСОБА_4 та згідно автотоварознавчого дослідження розмір матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу на 10 листопада 2014 року становить 13 972, 58 грн., в тому числі ПДВ.

Посилаючись на те, що добровільно завдана ОСОБА_1 шкода потерпілій особі не відшкодована та водій пошкодженого автомобіля з метою отримання страхового відшкодування звернувся до МТСБУ та вони здійснили виплату потерпілій особі в розмірі 11 643,82 грн. без ПДВ, крім того сплатили послуги аварійного комісара у розмірі 1 035 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь понесені ними витрати у розмірі 11 643,82 грн., витрат за послуги аварійного комісара у розмірі 1 035 грн. , витрати на представника у розмірі 2 000 грн., та витрати на судовий збір у розмірі 1 378 грн. ., усього стягнути 16 056, 82 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року позовні вимоги МТСБУ задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним і необґрунтованим, просила скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову, оскільки вартість відновлювального ремонту не перевищувала 5 000 грн., та вона відшкодувала її добровільно, втім розписка яка доводить це була викрадена при угоні авто. Зазначала, що незгодна із звітом складеним 10 листопада 2014 року №75/10/14 та якби вона була присутня під час огляду транспортного засобу експертом, то мала б змогу заявити про це одразу. Суд не вирішив питання про передачу пошкоджених запчастин автомобіля.

09 квітня 2020 року позивач МТСБУ надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошували, що висновок складений експертом є належним та допустимим доказом, а виклик заінтересованої особи на огляд транспортного засобу здійснюється у разі потреби та не є обов`язковим.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 жовтня 2014 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Деу-сенс» з номерним знаком НОМЕР_1 на нерегульованому перехресті пр.Леніна-пр.Аношкіна в м. Дніпродзержинську, рухаючись по другорядній дорозі, не надала переваги у русі автомобілю «Тойота» з д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався по головній дорозі.

Автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержиснька від 05 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП (а.с.6).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою ( частини 6 статті 82 ЦПК України ).

Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження №75/10/14 від 10 листопада 2014 року, проведеного СПД ОСОБА_6 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №16647/14 від 04 липня 2014 року), вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки "TOYOTA SCION" державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , з врахуванням зносу замінних запчастин, складає 13 972, 58 грн. з ПДВ., 11 643, 82 без ПДВ (а.с.8-10,11-13).

Згідно платіжного доручення №1/24805 від 16 грудня 2014 року МТСБУ виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 11 643,87 грн. та сплатили послугу аварійного комісара у розмірі 1 035 грн. (а.с. 15,16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до страхової організації, що сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яку особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно підпункту 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП в порядку регресу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків рішення суду першої інстанції, в матеріалах справи відсутня розписка, згідно якої відповідачем сплачено власнику пошкодженого транспортного засобу грошові кошти на відновлювальний ремонт у рахунок відшкодування шкоди, а посилання на те, що відповідну розписку викрадено при угоні автомобіля до уваги не приймаються, оскільки вони нічим об`єктивно не підтверджені.

Посилання апелянта на невідповідність звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 75/10/14 від 10 листопада 2014 року є надуманими, оскільки будь-яких доказів на спростування вказаного звіту суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст.375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення немає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий: В.С.Городнича

Судді: О.П.Варенко

О.В.Лаченкова