Справа № 643/701/20
Провадження № 2/643/1915/20
30.07.2020 року м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Харченко А.М.
за участю секретарів - Башкевіч Є.О., Селіванової К.О.
третьої особи - ОСОБА_2 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_2 , Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 , також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати - судовий збір 840 грн. 80 коп. та на професійну правову допомогу у сумі 1600 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що є основним наймачем квартири АДРЕСА_1 . Крім того, на зазначеній житловій площі зареєстрована її дочка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 . Останній є колишнім чоловіком позивача, шлюб розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2018 р. У 2015 році відповідач забрав свої особисті речі, залишив зазначене житло та перейшов жити за іншою адресою. Відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад 6 місяців. В зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу в 2017 р. ОСОБА_3 зазначав, що з травня 2015 р. не веде з дружиною спільного господарства, разом не проживають. Знятися з реєстрації в квартирі в добровільному порядку відповідач відмовляється.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Крім того, зазначила, що спірною є двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 . Квартиру отримала мати позивача. Потім особовий рахунок переоформили на позивача. В травні 2015 р. колишній чоловік добровільно забрав свої речі, залишив квартиру та ключі від квартири. Більше вселитися в квартиру не намагався. Шлюб між сторонами розірваний. Комунальні послуги колишній чоловік не сплачує та кошти на сплату комунальних послуг не надає. Через реєстрацію колишнього чоловіка в спірній квартирі позивач позбавлена можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Можливо колишній чоловік мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , яку вони придбали в період шлюбу та зареєстрована на ім`я відповідача. Питань про поділ майна після розірвання шлюбу не вирішувалося.
Третя особа - ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги позивача та просила позов задовольнити. Також зазначила, що відповідач її батько, але з колишньою сім`єю він не спілкується, на дзвінки не відповідає, в спірній квартирі тривалий час не мешкає. Батько працює в комунальній службі, але коли потрібно було відремонтувати рушникосушку, порекомендував звернутися за телефоном 15-62.
Третя особа - Харківська міська рада направила суду пояснення, в яких в позові просили відмовити.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що спірна двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності.
Після виїзду наймача ОСОБА_4 на постійне місце проживання, наймачем вказаного житлового приміщення була визнана позивач ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів № 214/29 від 1.10.1996 року.
Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.01.2020, в спірній квартирі зареєстровані: позивач - ОСОБА_1 , колишній чоловік - відповідач ОСОБА_3 , третя особа - дочка ОСОБА_2 (а.с.4).
Згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2018, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та встановлено, що з травня 2015 року шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, на теперішній час сім`я фактично не існує (а.с.7).
З повідомлення Московського ВП ГУНП в Харківській області від 13.01.2020 вбачається, що інформація від ОСОБА_3 з приводу перешкоджання його праву на користування житлом за адресою: АДРЕСА_3 у період з 01.01.2017 по теперішній час в Московський ВП не надходила.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що мешкає з позивачем та її дочкою в одному будинку. Дочки свідка та позивача підтримують дружні стосунки. Свідок кілька разів бувала вдома у позивача, там мешкають ОСОБА_6 та її дочка ОСОБА_7 . Чоловіка ОСОБА_6 свідок не бачила вже 4-5 років. Де він подівся їй не відомо. Знає, що вони розлучилися та бачила його вже з іншою жінкою.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що з сім`єю ОСОБА_9 знайома років 15. Знала і колишнього чоловіка ОСОБА_10 , бувала у них вдома. Але вже 5-7 років колишнього чоловіка ОСОБА_6 не бачила, сказала, що забрав речі та пішов. В квартирі чоловічих речей не бачила. Чи намагався чоловік повернутися і де він зараз мешкає, свідку не відомо.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_6 подруги з дитинства. Їх будинки знаходяться поруч і вдома у подруги свідок буває регулярно. Була також у неї на весіллі, сімейних святах. Одного разу їй подзвонила подруга ОСОБА_10 та повідомила, що чоловік написав розписку, що йде та залишив квартиру. На цей час він в квартирі не живе, свідок бачила його 7-8 років тому, речей колишнього чоловіка подруги не має. В квартиру він повернутися не намагався, з колишньою сім`єю навіть не хоче розмовляти.
Відповідно до ст.71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за наймачем або членами його сім`ї протягом 6 місяців, а у разі відсутності з поважних причин цей строк може бути продовжений судом за заявою відсутнього.
Однак, відповідач з такою заявою до суду не звернувся, ніяких доказів поважності причин його відсутності на спірній житловій площі судом не встановлено. Факту порушення позивачем права відповідача на проживання за вказаною адресою судом не встановлено.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування нею.
На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу 1600 (одна тисяча шістсот) грн., всього 2440 грн. 80 коп. (а.с.22, 10-12).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 258, 259, 264-265, 268, 274-279, 280-282, п. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_6 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Североморськ, Мурманської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Харків, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу 1600 (одна тисяча шістсот) грн., всього 2440 (дві тисячі чотириста сорок) грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Харченко А.М.