головуючий у суді І інстанції Луценко О.М.
провадження № 22-ц/824/8361/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Київ від 03 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживача та визнання договору поруки та договору іпотеки припиненими,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк», відповідач) про захист прав споживача та визнання договору поруки та договору іпотеки припиненими, в якому просила:

- визнати припиненими договір поруки від 08.06.2005р. №15-4РМ/06-2005К укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПАТ « УкрСиббанк»;

- визнати припиненим договір іпотеки №15-4РМ/06-2005 від 08.06.2005р. №15-4РМ/06-2005 К укладений між ОСОБА_2 та ПАТ « УкрСиббанк.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позичальник ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтв: про право власності від 14.04.2008, про право на спадщину за законом від 14.05.2008 та 22.05.2008, а також договору про поділ спадкового майна від 29.12.2009 квартири АДРЕСА_1 після смерті померлого ОСОБА_2 та після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (батько іпотекодавця) спадкоємцем його майна є дочка ОСОБА_5 та позивачка.

Відповідач у встановлені законом строки та порядку не заявив вимог до позивача як спадкоємця померлого, яка прийняла спадщину, що в розумінні ч. 4 ст. 1281 ЦК України позабавляє відповідача такого права вимоги.

Крім того, позивач вказує, що оскільки зі смертю боржника ОСОБА_2 зобов`язання з повернення кредиту за вимогою кредитора мають включатися до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а тому в даному випадку підлягають застосуванню положення ст.1281, 1282 ЦК Українищодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Таким чином позивачка вважає, що з моменту смерті боржника ОСОБА_2 за основним зобов`язанням правовідносини між ним та Банком є припиненими в силу положення ч. 1 ст. 598 та ч. 1 ст. 608 ЦК України, з моменту його смерті, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, відповідач цього факту не визнає та вимагає від позивача виконання умов кредитного договору.

Також позивач вказує, що умовами договору поруки строк дії поруки не встановлено, а тому порука є припиненою в зв`язку з припиненням забезпеченого нею зобов`язання з моменту смерті боржника.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання договору поруки та договору іпотеки припиненим відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення винесено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 08.06.2005 р. між позичальником та відповідачем був укладений кредитний договір. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. Згідно із графіком погашення кредиту, позичальник зобов`язався погашати кредит до 08 числа кожного місяця рівними платежами. Таким чином відповідач довідався про порушення свого права ще з 08.07.2006 р., але з вимогою про погашення заборгованості до правонаступників позичальника в тому числі і поручителя не звертався до цього часу.

Отже порука позивача за договором поруки припинилась після спливу шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, а саме після спливу шестимісячного строку з моменту настання строку сплати щомісячного платежу за кредитом.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні представник АТ «Укрсиббанк» адвокат Кочін Г.І., який діє на підставі довіреності, заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судової повістки, що наявні в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 367 ЦК Українипередбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на даний час за кредитним договором рахується заборгованість. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження доводів позову про невідкладне повідомлення відповідача про смерть позичальника ОСОБА_2 , що унеможливлює встановлення факту наявності чи відсутності у кредитора прав пред`явлення вимоги до позивача як спадкоємця у встановлені законом строки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом установлено, що 08.06.2005 р. між ПАТ « УкрСиббанк» та чоловіком позивача ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 15-4РМ/06-2005К (далі - кредитний договір), за умовами якого останній отримав кредит в сумі 35 000,00 доларів США на придбання житлової нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 11,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 08.06.2020 р.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 08.06.2005 р. між чоловіком позивача ОСОБА_2 та відповідачем укладено договір іпотеки №15-4РМ/06-2005К, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно із п. 1.2 договору іпотеки визначено строк дії договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

До Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек були внесені відповідні записи про обтяження об`єкта нерухомості.

Крім того, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 08.06.2005 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки №15-4РМ/06-2005 К (далі - договір поруки), за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. чоловік позивача - позичальник ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 20.06.2006 р.

Відповідно до свідоцтв: про право власності від 14.04.2008р., про право на спадщину за законом від 14.05.2008 р. та 22.05.2008 р., а також договору про поділ спадкового майна від 29.12.2009 р., квартира АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 та після смерті ОСОБА_4 (батька іпотекодавця) спадкоємцем майна є дочка ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 .

Як убачається із матеріалів справи позичальник, іпотекодавець ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_7 зобов`язалися відповідати перед іпотекодержателем за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 525 ЦК Українивстановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Припинення зобов`язання регулюється главою 50 розділу І книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України.

Згідно зі ст. 598 ЦК Українизобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ст. 608 ЦК України).

Ст. 17 Закону України "Про іпотеку" визначає підстави для припинення іпотеки, якою не передбачено припинення іпотеки внаслідок смерті іпотекодавця, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України та ч. 1 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Тому висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав для визнання припиненим договору іпотеки №15-4РМ/06-2005 від 08.06.2005р. №15-4РМ/06-2005 К укладений між ОСОБА_2 та ПАТ "УкрСиббанк" є правильним.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця, належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Встановлено, що 19.04.2018 р. представник позивачки за довіреністю звертався до Голови правління ПАТ "Укрсиббанк" з вимогою про зняття заборони на відчуження іпотечного майна, 14.06.2018 р., 10.08.2018 р. та 22.10.2018 р. представником позивачки начальнику відділу методології та ініціювання примусового стягнення Департаменту зі стягнення боргів АТ`Укрсиббанк" були направлені листи з проханням надати розрахунок залишку заборгованості, яка рахується за померлим позичальником.

З указаних повідомлень банк мав можливість дізнатися про смерть позичальника. Доказів повідомлення кредитора в інші строки про смерть позичальника спадкоємцями суду не надано.

Крім того, у судовому засіданні представником банку були надані докази звернення кредитора до спадкоємців шляхом подання Першій київській державній нотаріальній конторі 14.08.2006 р. претензії до спадкоємців боржника у спадкову справу №651 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази звернення відповідача до нотаріальної контори із претензією до спадкоємців позичальника не були подані до суду першої інстанції, однак були залучені до справи апеляційним судом як докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Разом з тим, предметом цього спору не є стягнення заборгованості за кредитним договором за вимогою кредитора до спадкоємців.

За таких обставин доводи позивачки про припинення іпотеки з огляду на припинення у кредитора права вимоги до спадкоємця боржника відповідно до положень частини четвертої статті 1281 ЦК України є необґрунтованими.

Крім того, смерть позичальника у цій справі не припиняє зобов`язання за кредитним договором, а відтак відсутні підстави для припинення поруки внаслідок припинення забезпеченого нею зобов`язання згідно з ч.1 ст. 559 ЦК України.

Ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній до 19.10.2016 р. передбачено також, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зі спливом строку, визначеного договором поруки, або зі спливом строку, визначеного законом, порука та відповідне право вимоги кредитора припиняються.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 3.2 договору поруки порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника по кредитному договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). А календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З огляду на вказане у договорах поруки сторони не встановили її строк у розумінні ст. 251 ЦК України. Тому у цьому випадку треба застосовувати припис ч. 4 ст. 559 цього кодексу у відповідній редакції про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк виконання основного зобов`язання згідно з умовами п. 1.2.2 кредитного договору №15-4РМ/06-2005К від 08.06.2005 р. та Графіку погашення кредиту встановлено до 06.06.2020 р. Отже, на момент звернення позивачки до суду з цим позовом (листопад 2018 року) строк виконання основного зобов`язання не настав.

Також, сторони кредитних договорів встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує через окремі зобов`язання з внесення однакових платежів відповідного числа кожного місяця протягом строку кредитування. Тому передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитних договорів вносити періодично, слід обчислювати з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу. Іншими словами, за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після спливу шести місяців з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання терміну виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 63)).

У цьому спорі предметом спору стягнення кредитної заборгованості не є, а позивачка заявляючи вимогу про припинення поруки просить визнати її припиненою в цілому, вимог щодо припинення поруки в частині забезпечення зобов`язання, визначеного черговими платежами, не заявляє та відповідного розрахунку не наводить.

За умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором змінюється строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 80); постанови Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Позивачкою не надано доказів, що відповідач звертався до неї як поручительки з вимогою про дострокове повернення коштів за кредитним договором, внаслідок чого було б змінено строк виконання основного зобов`язання.

У претензії кредитора до спадкоємців боржника також відсутня вимога про дострокове повернення кредитної заборгованості.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання договору поруки припиненою також є правильним.

Відтак, позивачкою не доведені підстави для визнання поруки припиненою.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін, тому підстав для зміни розподілу судових витрат та відшкодування понесених позивачкою судових витрат за рахунок відповідача не має.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Київ від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба