Справа № 323/454/19
Провадження № 2/323/46/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2020 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді Гуцал О.П.
при секретаріЗакладній А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок Тетяна Анатоліївна, про визнання договору дарування фіктивним, -

ВСТАНОВИВ:

13.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок Тетяна Анатоліївна, про визнання договору дарування фіктивним. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 16.04.2008 року між ТОВ «Агрофірма «Тавріда» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №010/02-2/87 від 16.04.2008 року. Гарантом виконання виниклих кредитних зобов`язань ТОВ «Агрофірма «Тавріда» перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виступив ОСОБА_2 , який уклав з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір поруки № 010/02-2/87/2 від 16.04.2018 року. Кредит ТОВ «Тавріда» був наданий у розмірі 70000 доларів США, строком до 15 квітня 2009 року, із сплатою 13,5% річних. 24.10.2017 року на підставі Договору відступлення права вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив за плату ПАТ «Комерційний індустріальний банк» належні йому права вимоги за Кредитним договором №010/02-2/87 від 16.04.2008 року та договорами забезпечення, а ПАТ «Комерційний індустріальний банк» прийняв на себе всі права ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за Кредитним договором №010/02-2/87 від 16.04.2008 року та договорами забезпечення. Далі, ПАТ «Комерційний індустріальний банк» уклав договір факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», за яким ПАТ «Комерційний індустріальний банк» відступив права вимоги за Кредитним договором №010/02-2/87 від 16.04.2008 року та договорами забезпечення факторові, тобто ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс», яка стала виключним та єдиним кредитором за вказаними договорами. На момент укладення Договору факторингу заборгованість за кредитом та процентами ТОВ «Агрофірма «Тавріда» перед кредитором становила 27258,90 доларів США та заборгованість за пенею 959802,23 грн. Після зазначених вищезазначених подій, ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» та ОСОБА_1 уклали договір про заміну кредитора у зв`язку з його виконанням третьою особою, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» відступила право вимоги за Кредитним договором №010/02-2/87/ від 16.04.2008 року та всіма договорами забезпечення ОСОБА_1 . Про всі зазначені вище договори та дії, ТОВ «Агрофірма «Тавріда» і ОСОБА_2 були сповіщені в належний законодавством спосіб та не заперечували проти укладення вказаних вище договорів. Тож відповідно до п.4 Договору про заміну кредитора у зв`язку з його виконанням третьою особою укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» та ОСОБА_1 , вона набула статусу нового кредитора ТОВ «Агрофірма «Тавріда». З моменту укладення Договору про заміну кредитора у зв`язку з його виконанням третьою особою, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» та ОСОБА_1 , ні ТОВ «Агрофірма «Тавріда», ні ОСОБА_2 не здійснили розрахунку з ОСОБА_1 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою про стягнення боргу за договором поруки до ОСОБА_2 (справа № 323/4064/18). Разом з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майно ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,25 га, на якій він розташований. Про зазначений позов та заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 повідомляє ОСОБА_2 , який є її батьком та ОСОБА_4 (рідну сестру позивачки та матір ОСОБА_3 ), сподіваючись на той факт, що подання позовної заяви буде спонукати ОСОБА_2 погасити борг, проте, як виявилося пізніше, це було зроблено даремно. Крім того, як відомо позивачу, у Оріхівському районному суді Запорізької області є справа № 323/2316/18 за позовною заявою ТОВ «Агрофірма «Тавріда» до ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі та стягнення з ОСОБА_2 90000,00 грн. збитків, нанесених ТОВ «Агрофірма «Тавріда». Провадження у цій справі було відкрито 20.08.2018 року. На час подання позовної заяви була заявлена експертиза і справа перебуває на експертизі. Про зазначену справу позивачу добре відомо, адже тривалий час вона є учасником ТОВ «Агрофірма «Тавріда», а чоловік позивачки ОСОБА_5 є директором ТОВ «Агрофірма «Тавріда». Скориставшись паузою, яка виникла у справі №323/4064/18 за позовною заявою про стягнення боргу за договором поруки до ОСОБА_2 , оскільки наступили новорічні свята, ОСОБА_2 , будучи добре проінформованим про той факт, що у Оріхівському районному суді Запорізької області перебувають дві справи № 323/4064/18 та № 323/2316/18, де він є стороною у справах, усвідомлюючи той факт, що він за умови задоволення вимог позивачів у зазначених справах, буде винен значні грошові кошти, 25.01.2019 року укладає договір дарування зі своїм онуком ОСОБА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок Тетяною Анатоліївною. За договором дарування від 25.01.2019 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,25 га, на якій він розташований. Позивач вважає, що договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0,25 га, на якій він розташований, було укладено фіктивно, з метою невиконання зобов`язань за договором та з приховуванням справжніх намірів учасників правочину. З урахуванням зазначеного, позивач просила суд визнати спірний договір дарування недійсним (фіктивним).

Ухвалою суду від 26.03.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

10.04.2019 року від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Вказує, що провадження у справі № 323/4064/18 було відкрите лише 14.02.2020 року, а про існування справи № 323/2316/18 довгий час не було відомо відповідачу через неправильне зазначення адреси ОСОБА_2 . Крім цього, посилання позивача на наявність боргових зобов`язань ОСОБА_2 за договором поруки є безпідставним, оскільки рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14.04.2016 року у справі № 323/2639/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Агрофірма «Тавріда», ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з підстав того, що зобов`язання поручителів за договорами поруки від 16.04.2008 року припинилися відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України. Спірний договір дарування укладався відповідно до вільного волевиявлення, маючи на меті реальне настання правових наслідків, тому він не може визнаватися фіктивним.

Ухвалою суду від 23.09.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представника позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що він є онуком ОСОБА_2 . Після того, як його мати забрала дідуся до себе в м. Запоріжжя, дідусь почав говорити про те, що бажає подарувати свій будинок свої доньці ОСОБА_4 , бо вона за ним доглядає. Однак мати сказала, що не впорається із доглядом за будинком, так як теж вже є літньою людиною. Після цього дідусь почав пропонувати подарувати будинок йому, на що він погодився. Після укладення договору дарування він вступив в управління цим будинком.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив укладення договору дарування будинку своєму внуку ОСОБА_6 . Більш детально надати пояснення ОСОБА_2 не зміг за станом свого здоров`я.

Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок Тетяна Анатоліївна під час її участі в судому засіданні пояснила, що при посвідченні спірного договору дарування вона перевіряла наміри сторін, зокрема дарувальника. В день посвідчення договору вона провела особисту бесіду із ОСОБА_2 , який їй сказав, що за ним здійснює догляд його донька, з якою він проживає. Він спочатку хотів продати будинок, але передумав, вирішив подарувати свій будинок онуку, бо донька теж в похилому віці. ОСОБА_2 пересувався самостійно за допомогою палочки, а також читав самостійно, букви не плутав, був з почуттям гумору, на жарти реагував адекватно. При посвідченні договору також був і обдаровуваний. Крім цього, була присутня донька ОСОБА_2 , яка займалася оформленням всіх необхідних для посвідчення документів. Саме звернення з приводу посвідчення договору було до початку 2019 року, але необхідно було зробити запити, тому посвідчення було вже в 2019 році.

Суд, заслухавши думку представників позивача та відповідачів з приводу позовних вимог, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, приходить до наступних висновків.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

16.04.2008 року між ТОВ «Агрофірма «Тавріда» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №010/02-2/87 від 16.04.2008 року, згідно до якого ТОВ «Агрофірма «Тавріда» отримало кредитні кошти в розмірі 70000,00 доларів США строком до 15.04.2009 року, зі сплатою 13,5% річних.

З метою забезпечення виконання виниклих кредитних зобов`язань ТОВ «Агрофірма «Тавріда», між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 010/02-2/87/2 від 16.04.2018 року, за яким ОСОБА_2 зобов`язався перед банком відповідати по борговим зобов`язанням ТОВ «Агрофірма «Тавріда» за кредитним договором від 16.04.2008 року. Пунктом 4.1 вказаного договору поруки передбачено, що цей договір втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов`язання. Також порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.04.2016 року у справі № 323/2639/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Агрофірма «Тавріда», ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з підстав того, що зобов`язання поручителів за договорами поруки від 16.04.2008 року припинилися відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України.

24.10.2017 року на підставі Договору відступлення права вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив за плату ПАТ «Комерційний індустріальний банк» належні йому права вимоги за Кредитним договором №010/02-2/87 від 16.04.2008 року та договорами забезпечення, а ПАТ «Комерційний індустріальний банк» прийняв на себе всі права ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за Кредитним договором №010/02-2/87 від 16.04.2008 року та договорами забезпечення.

Далі, ПАТ «Комерційний індустріальний банк» уклав договір факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», за яким ПАТ «Комерційний індустріальний банк» відступив права вимоги за Кредитним договором №010/02-2/87 від 16.04.2008 року та договорами забезпечення факторові.

24.11.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» та ОСОБА_1 уклали договір про заміну кредитора у зв`язку з його виконанням третьою особою, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» відступила ОСОБА_1 право вимоги за Кредитним договором №010/02-2/87 від 16.04.2008 року та договорами поруки.

20.12.2018 року ОСОБА_1 подала до Оріхівського районного суду Запорізької області позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просила стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в розмірі 307347,28 грн. Провадження у справі було відкрито 14.02.2019 року. Як вказали сторони в судовому засіданні, в задоволенні вказаного позову було відмовлено з огляду на наявність рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14.04.2016 року.

Крім цього, як видно із заяви про надання справи для ознайомлення, 15.11.2018 року представник ОСОБА_2 подав до суду заяву про ознайомлення із матеріалами справи №323/2316/18 за позовом ТОВ «Агрофірма «Тавріда» до ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

ОСОБА_2 з 10.01.2019 року знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 та з цієї дати зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.70, 73).

25.01.2019 року ОСОБА_2 уклав два договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок Т.А., згідно до яких подарував ОСОБА_3 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,25 га, на якій він розташований.

При посвідченні спірного договору приватним нотаріусом було перевірено інформацію з Єдиного реєстру боржників, в якому були відсутні дані про ОСОБА_2 як боржника, та витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті дружини ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що 04.12.2017 року вона забрала свого батька ОСОБА_2 до себе в м. Запоріжжя, оскільки у нього був дуже поганий стан здоров`я. З часом стан здоров`я у нього покращився і він почав говорити про продаж його будинку, щоб компенсувати їй витрати на лікування. Потім він запропонував подарувати будинок їй, але вона відмовилася, оскільки теж за своїм віком не має можливості здійснювати належний догляд за будинком. Після цього ОСОБА_2 звернувся із пропозицією подарувати будинок її сину - ОСОБА_7 , на що він погодився. Підготовка до договору зайняла біля місяця, так як потрібно було брати документи із архіву. По готовності документів поїхали до нотаріуса та посвідчили договір дарування. Під час посвідчення нотаріус все роз`яснювала ОСОБА_2 та уточнювала його наміри, зачитувала договір вголос. На час укладення цього договору ОСОБА_2 не знав про позови відносно нього. ОСОБА_3 вже вступив в управління будинком, але спочатку йому чинив перешкоди син ОСОБА_1 , який там проживав без дозволу.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що ОСОБА_2 був співзасновником ТОВ «Агрофірма «Тавріда». Товариство брало кредитні кошти на суму 70000,00 доларів США, а він та ОСОБА_2 були поручителями за цим кредитним договором. Товариство не змогло сплатити кредит в повному обсязі, тому дружина - ОСОБА_1 викупила борг. ОСОБА_2 знав про все, що відбувалося з товариством, і про борги теж. Коли свідок потрапив до лікарні, то ОСОБА_4 забрала ОСОБА_2 до себе та вирішила забрати підприємство, дізнавшись про те, що ОСОБА_2 є його співзасновником. Вважає, що у ОСОБА_2 є боргові зобов`язання перед ТОВ «Агрофірма «Тавріда».

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що бачив, як ОСОБА_4 забирала майно із будинку ОСОБА_2 навесні 2018 року. Також восени 2018 року він бачив оголошення на стовпі біля магазину про продаж будинку ОСОБА_2 . Зателефонував за вказаним номером телефону, слухавку взяла ОСОБА_4 , запитав про будинок та про документи, а вона відповіла, що спочатку будинок оформлять на її сина, а потім вже на покупця. Ціна будинку складала 60000,00 грн. Також знає, що в будинку деякий час жив ОСОБА_9 (внук ОСОБА_2 ), з яким він товаришує.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Судом встановлено, що сторони договору дарування не проживають однією сім`єю, дарувальник в момент укладення договору дарування не проживав у спірному будинку та не проживає там і на даний час. Крім цього, ОСОБА_2 з 10.01.2019 року знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 та з цієї дати зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, житловий будинок вибув з володіння ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 вступив в управління отриманого у дар житлового будинку.

Таким чином, позивачем не доведено, що оспорюваний договір містить ознаки фіктивного правочину, а натомість встановлено, що договір дарування був спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, воля обох сторін договору відповідала зовнішньому її прояву, тобто, сторони, укладаючи договір знали про наслідки його укладення та бажали настання таких наслідків, а тому відсутні правові підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Посилання позивача на те, що спірний правочин укладено ОСОБА_2 з метою уникнення боргових зобов`язань за кредитним договором не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи видно, що зобов`язання поручителя ОСОБА_2 за договором поруки від 16.04.2008 року припинилися відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахування відсутності в матеріалах справи доказів щодо наявності боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 , а також відсутності необхідних ознак фіктивності оспорюваного договору дарування, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок Тетяна Анатоліївна, про визнання договору дарування фіктивним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10.08.2020 року.

Суддя: О.П. Гуцал