справа №619/2939/19
провадження №2/619/128/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2020 року Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді - Остропілець Є.Р.,
при секретарі - Суржкової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Козачо-Лопанської селищної ради Дергачівського району, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,-
06.03.2019 ОСОБА_1 звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Козачо-Лопанської селищної ради Дергачівського району, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що наказом радгоспу "Шлях індустрії" від 10 січня 1966 року № 6 присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_5 , передано в користування ОСОБА_6 на підставі особистих заяв громадян. В подальшому була здійснена перенумерація житлових будинків, в результаті якої будинку АДРЕСА_2 був присвоєний номер 100-А.
Рішенням Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11.11.1994 року № 329 вказана земельна ділянка площею 700 кв. м була закріплена за ОСОБА_1 . Відповідно до викопіювання плану земельної ділянки, розміри такої земельної ділянки складали: по ширині зі сторони АДРЕСА_3 , по ширині зі сторони городу - 8 м, по довжині - 82 м. Тобто площа земельної ділянки збігається з площею ділянки, вказаної в наказі радгоспу "Шлях індустрії" від 10.01.1966 № 6.

Згідно з довідкою, наданою радгоспом "Шлях індустрії" 29.04.1972 року, радгосп не заперечує закріпленню присадибної ділянки за будівлею АДРЕСА_2 , виділеної ОСОБА_1 наказом радгоспу "Шлях індустрії" від 10.01.1966 № 6.

На виділеній їй земельній ділянці ОСОБА_1 своїми силами і за рахунок своїх коштів побудувала маломірний житловий будинок, загальною площею 27,1 кв. м, житловою площею 14,4 кв. м.

Рішенням Виконавчого комітету Дергачівської районної ради від 28 вересня 1 972 року № 540 приймальній комісії виконкому Козачолопанської селищної Ради депутатів трудящих дозволено прийняття в експлуатацію маломірної житлової споруди, побудованої ОСОБА_7 з АДРЕСА_4 . Затверджено за домоволодінням АДРЕСА_4 земельну ділянку площею 1200 кв. м. Доручено виконкому Козачолопанської селищної Ради депутатів трудящих після затвердження актів приймання на житлову маломірну споруду в АДРЕСА_4 , розглянути питання про оформлення права особистої власності на дану житлову споруду на ім`я ОСОБА_7 .

Рішенням виконкому Козачо-Лопанської селищної ради від 11 листопада 1994 року №329 за ОСОБА_1 закріплено вказану земельну ділянку площею 700 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_4 , на підставі заяви.

Відповідно технічного паспорту на будинок АДРЕСА_4 , виданий на ім`я ОСОБА_1 , складений 10 вересня 1994 року місцевим БТІ. У характеристиці будівель і споруд зазначені: будинок площею 30,1 кв. м 1966 року побудови; веранда площею 6 кв м, 1966 року побудови; сарай площею 6,4 кв. м, 1989 року побудови; огорожа.

Актом від 03 липня 1997 року введено до експлуатації будинок по АДРЕСА_4 , побудований ОСОБА_1 , та зазначено: ОСОБА_1 самовільно побудовано маломірний жилий будинок; у якісному відношенні роботи виконані добре.

В 2007 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про відновлення порушеного права землекористування.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 березня 2013 року в задоволенні позову було відмовлено, державний акт на вказану земельну ділянку скасовано. Причиною такого скасування було те, що межа земельної ділянки проходила через суміжну ділянку по АДРЕСА_5 . При цьому, ця помилка виникла саме через те, що ОСОБА_9 не надав працівникам комунального підприємства для ознайомлення документи на земельну ділянку, яка йому належала. Внаслідок чого, позивач довгий час не може розпоряджатися на власний розсуд приналежною їй земельною ділянкою.

У зв`язку з тим, що з моменту побудови вказаного будинку минув значний час, документи, які підтверджують її право власності на матеріали та обладнання житлового будинку, в неї не збереглись. Через це вона звернулася до суду з проханням визнати за нею право власності на матеріали та обладнання житлового будинку за вказаною адресою.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

За результатами розгляду касаційної скарги на вказані рішення, що відбувся 21 січня 2015 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов до таких висновків (справа №6-284 50св ! 4): "Наведеним доказам, що були подані позивачкою на обґрунтування своїх вимог, суд на порушення ст. ст. 213, 215 ЦПК України належної оцінки не надав; не звернув уваги на положення п. 5 постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 № 562-ХП «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української PCP», якою визначено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування; не врахував, що матеріали справи не містять доказів визнання нечинним у встановленому законодавством порядку рішення радгоспу «Шлях Індустрії» від 10 січня 1966 року № 6 про надання земельної ділянки позивачці, безпідставно не взяв до уваги рішення Виконавчого комітету Дергачівської районної ради від 28 вересня 1972 року № 540 про надання дозволу па прийом до експлуатації, акт від 03 липня 1997 року щодо введення до експлуатації та висновків про необґрунтованість позову дійшов передчасно." Суд ухвалив вказані рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2015 року суд визнав за ОСОБА_1 , право власності на матеріали та обладнання з урахуванням накопиченого зносу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , які складаються зі: шпалерів кількістю 10 рулонів, вартістю 268,00 гривень; вікон з дерев`яними рамами 0,8x1,2 м кількістю 5 шт., вартістю 2600,00 гривень; дверей (внутрішня) кількістю 1 шт., вартістю 156,00 гривень.; цегли кількістю 8130 шт., вартістю 8292, 60 гривень; шиферу кількістю 29 листів, вартістю 1856,00 гривень; ракушняку кількістю 510 шт. вартістю 816,00 гривень; кругляку дерев`яного кількістю 7,8 м3, вартістю 2808,00 гривень; сітки будівельної металевої кількістю 59,3 м, вартістю 1541,80 гривень; стропилу дерев`яного кількістю 4 м , вартістю 2352,00 гривень; рубероїду кількістю 55,7 м, вартістю 1604,16 гривень; дошки (шалівки) кількістю 0,37 м, вартістю 133,20 гривень; брусу 150x150 кількістю 1,2 м вартістю 606,24 гривень; дошки шпунтованої кількістю 0,815 м вартістю 48,90 гривень; розчину суглинку кількістю 17,1 м , вартістю 427,50 гривень; піску кількістю 0,5 т, вартістю 50,00 гривень; дошки обрізної 25 мм кількістю 2,8 м3 вартістю 1035,72 гривень; дверей вхідних кількістю 1 шт., вартістю 600,00 гривень.

ОСОБА_1 вказує, що користується даною земельною ділянкою з 1966 року безперервно. При цьому не має документів, які свідчать про наявність права власності на неї.

Адже рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13.03.2013 р. у справі № 2-57/2010 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , виконкому Козачолопанської селищної ради Дергачівсьго району Харківської області про поновлення порушеного права і відновлення меж землекористування, зустрічний ОСОБА_11 , ОСОБА_3 до мене, виконкому Козачолопанської селищної ради Дергачівсьго району Харківської області про поновлення порушеного права, визнання недійсним рішення виконкому скасування державного акту на землю, державний акт на право приватної власності на землю серії ХР № 10-37-033400, зареєстрований за № 31 від 02.02.1996 р. на ім`я, ОСОБА_1 , скасований.

Починаючи з 1966 р. ОСОБА_1 постійно з року в рік обробляє вказану земельну ділянку, користується нею, відкрито володіє нею, її відношення до неї, як до свого власного майна. За час користування земельною ділянкою, за свої кошти провела водопровід, викопала колодязь, провела електрику.

ОСОБА_1 просить суд визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на земельну ділянку площею 700 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_4 .

В судове засідання позивач не з`явилася, в поданій суду заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності, без фіксування судового процесу, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі, що суд вважає за можливе.

Представник відповідача Козачо-Лопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Треті особи в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Судом було встановлено, що наказом радгоспу "Шлях індустрії" від 10 січня 1966 року № 6 присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_5 , передано в користування ОСОБА_6 на підставі особистих заяв громадян. В подальшому була здійснена перенумерація житлових будинків, в результаті якої будинку АДРЕСА_2 був присвоєний номер 100-А.

Рішенням Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11.11.1994 року № 329 вказана земельна ділянка площею 700 кв. м була закріплена за ОСОБА_1 . Відповідно до викопіювання плану земельної ділянки, розміри такої земельної ділянки складали: по ширині зі сторони АДРЕСА_3 , по ширині зі сторони городу - 8 м, по довжині - 82 м. Тобто площа земельної ділянки збігається з площею ділянки, вказаної в наказі радгоспу "Шлях індустрії" від 10.01.1966 № 6.

Згідно з довідкою, наданою радгоспом "Шлях індустрії" 29.04.1972 року, радгосп не заперечує закріпленню присадибної ділянки за будівлею АДРЕСА_2 , виділеної ОСОБА_1 наказом радгоспу "Шлях індустрії" від 10.01.1966 № 6.

На виділеній їй земельній ділянці ОСОБА_1 своїми силами і за рахунок своїх коштів побудувала маломірний житловий будинок, загальною площею 27,1 кв. м, житловою площею 14,4 кв. м.

Рішенням Виконавчого комітету Дергачівської районної ради від 28 вересня 1 972 року № 540 приймальній комісії виконкому Козачолопанської селищної Ради депутатів трудящих дозволено прийняття в експлуатацію маломірної житлової споруди, побудованої ОСОБА_7 з АДРЕСА_4 . Затверджено за домоволодінням АДРЕСА_4 земельну ділянку площею 1200 кв. м. Доручено виконкому Козачолопанської селищної Ради депутатів трудящих після затвердження актів приймання на житлову маломірну споруду в АДРЕСА_4 , розглянути питання про оформлення права особистої власності на дану житлову споруду на ім`я ОСОБА_7 .

Рішенням виконкому Козачо-Лопанської селищної ради від 11 листопада 1994 року №329 за ОСОБА_1 закріплено вказану земельну ділянку площею 700 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_4 , на підставі заяви.

Відповідно технічного паспорту на будинок АДРЕСА_4 , виданий на ім`я ОСОБА_1 , складений 10 вересня 1994 року місцевим БТІ. У характеристиці будівель і споруд зазначені: будинок площею 30,1 кв. м 1966 року побудови; веранда площею 6 кв м, 1966 року побудови; сарай площею 6,4 кв. м, 1989 року побудови; огорожа.

Актом від 03 липня 1997 року введено до експлуатації будинок по АДРЕСА_4 , побудований ОСОБА_1 , та зазначено: ОСОБА_1 самовільно побудовано маломірний жилий будинок; у якісному відношенні роботи виконані добре.

В 2007 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про відновлення порушеного права землекористування.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 березня 2013 року в задоволенні позову було відмовлено, державний акт на вказану земельну ділянку скасовано. Причиною такого скасування було те, що межа земельної ділянки проходила через суміжну ділянку по АДРЕСА_5 . При цьому, ця помилка виникла саме через те, що ОСОБА_9 не надав працівникам комунального підприємства для ознайомлення документи на земельну ділянку, яка йому належала. Внаслідок чого, позивач довгий час не може розпоряджатися на власний розсуд приналежною їй земельною ділянкою.

У зв`язку з тим, що з моменту побудови вказаного будинку минув значний час, документи, які підтверджують її право власності на матеріали та обладнання житлового будинку, в неї не збереглись. Через це вона звернулася до суду з проханням визнати за нею право власності на матеріали та обладнання житлового будинку за вказаною адресою.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

За результатами розгляду касаційної скарги на вказані рішення, що відбувся 21 січня 2015 року, Вищий спеціалізований суд України ухвалив вказані рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2015 року суд визнав за ОСОБА_1 , право власності на матеріали та обладнання з урахуванням накопиченого зносу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , які складаються зі: шпалерів кількістю 10 рулонів, вартістю 268,00 гривень; вікон з дерев`яними рамами 0,8x1,2 м кількістю 5 шт., вартістю 2600,00 гривень; дверей (внутрішня) кількістю 1 шт., вартістю 156,00 гривень.; цегли кількістю 8130 шт., вартістю 8292, 60 гривень; шиферу кількістю 29 листів, вартістю 1856,00 гривень; ракушняку кількістю 510 шт. вартістю 816,00 гривень; кругляку дерев`яного кількістю 7,8 м3, вартістю 2808,00 гривень; сітки будівельної металевої кількістю 59,3 м, вартістю 1541,80 гривень; стропилу дерев`яного кількістю 4 м , вартістю 2352,00 гривень; рубероїду кількістю 55,7 м, вартістю 1604,16 гривень; дошки (шалівки) кількістю 0,37 м, вартістю 133,20 гривень; брусу 150x150 кількістю 1,2 м вартістю 606,24 гривень; дошки шпунтованої кількістю 0,815 м вартістю 48,90 гривень; розчину суглинку кількістю 17,1 м , вартістю 427,50 гривень; піску кількістю 0,5 т, вартістю 50,00 гривень; дошки обрізної 25 мм кількістю 2,8 м3 вартістю 1035,72 гривень; дверей вхідних кількістю 1 шт., вартістю 600,00 гривень.

ОСОБА_1 вказує, що користується даною земельною ділянкою з 1966 року безперервно. При цьому не має документів, які свідчать про наявність права власності на неї.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13.03.2013 р. у справі № 2-57/2010 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , виконкому Козачолопанської селищної ради Дергачівсьго району Харківської області про поновлення порушеного права і відновлення меж землекористування, зустрічний ОСОБА_11 , ОСОБА_3 до мене, виконкому Козачолопанської селищної ради Дергачівсьго району Харківської області про поновлення порушеного права, визнання недійсним рішення виконкому скасування державного акту на землю, державний акт на право приватної власності на землю серії ХР № 10-37-033400, зареєстрований за № 31 від 02.02.1996 р. на ім`я, ОСОБА_1 , скасований.

Починаючи з 1966 р. ОСОБА_1 постійно з року в рік обробляє вказану земельну ділянку, користується нею, відкрито володіє нею, її відношення до неї, як до свого власного майна. За час користування земельною ділянкою, за свої кошти провела водопровід, викопала колодязь, провела електрику.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється статтею 119 ЗК України.

Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

Аналіз статті 119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті118,123 ЗК України). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Як вказував позивач у позовній заяві, він користується земельною ділянкою з 1966 року, тобто позивач користувався спірною земельною ділянкою до введення в дію ЗК України від 25 жовтня 2001 року, який набрав чинності з 01 січня 2002 року. Правовідносини виникли задовго до введення в дію ЗК України.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою на законних підставах.

Аналізуючи матеріали справи суд вважає, що спір у позивача виник із-за відмови К.Лопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та відмови відповідачів про надання згоди на приватизацію вказаної земельної ділянки.

Згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Положеннями частин першої, шостої статті 118 ЗК України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Оскільки орган місцевого самоврядування не надав дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки площею 700 кв.м для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_4 , законні власники не визнають факту добросовісності користування спірною земельною ділянкою, що є необхідною умовою для визнання права власності за набувальною давністю.

Враховуючи обставини справи докази, які надані сторонами і встановлені в судовому засіданні суд вважає в позовних вимогах ОСОБА_1 необхідно відмовити.

На підставі ст.116, 118, 119 ЗК України, ст.344 ЦК України, керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 76-78, 81, 83, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути скасоване Дергачівським районним судом Харківської області шляхом подачі відповідачем письмової заяви про його перегляд в 30-денний термін з дня отримання копії рішення, а позивачем в загальному порядку шляхом подачі в 30-денний термін до Харківського апеляційного суду апеляції з моменту оголошення рішення, а в разі відсутності особи, яка бере участь у справі при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Є. Р. Остропілець