ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3615/15-ц
Провадження № 4-с/210/5/20
У Х В А Л А

іменем України

"22" січня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

секретаря судового засідання Семко Н. А.

за участі:

представника скаржника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 .

заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_5 на дії, рішення Державного виконавця Металургійного відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Бочкарьової Єлизавети Геннадіївни, про зобов`язання державного виконавця зняти арешт з майна та розшук з транспортного засобу, суд,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що на виконанні у Металургійному відділі Державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (державний виконавець Бочкарьова Єлизавета Геннадіївна) перебуває виданий Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу виконавчий лист № 210/3615/15-ц від 27 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття (виконавче провадження № 48726404).

На підставі постанови державного виконавця від 19 листопада 2018 року звернуто стягнення на доходи боржника, які він отримує у вигляді заробітної плати від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 .

Станом на лютий місяць 2019 року скаржник мав заборгованість у розмірі 7 641,42 грн.

З метою забезпечення сплати заборгованості боржником, державним виконавцем на підставі постанови від 05 лютого 2019 року накладено арешт на все рухоме майно боржника.

Даний арешт також поширюється на належний боржнику автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, державний номер НОМЕР_1 .

На даний час у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

21 жовтня 2019 року боржник звернувся до державного виконавця Металургійного відділу Державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бочкарьової Єлизавети Геннадіївни із заявою про скасування арешту, однак заява не була виконана.

У зв`язку з викладеним скаржник просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Металургійного відділу Державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бочкарьової Єлизавети Геннадіївни щодо не скасування арешту рухомого майна ОСОБА_5 , який було накладено нею згідно постанови від 05 лютого 2019 року у виконавчому провадженні № 48726404; зобов`язати державного виконавця Металургійного відділу Державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бочкарьову Єлизавету Геннадіївну скасувати арешт рухомого майна ОСОБА_5 , у тому числі арешт і розшук транспортного засобу ВАЗ 21101 ЗНГ державний номер НОМЕР_1 , який було накладено нею згідно постанови від 05 лютого 2019 року у виконавчому провадженні № 48726404.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу, просив задовольнити.

Сторона заінтересованих осіб заперечували проти задоволення скарги.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали скарги, суд доходить до наступних висновків.

На виконанні у Металургійному відділі Державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а саме у державного виконавця Бочкарьової Єлизавети Геннадіївни, перебуває виданий Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу виконавчий лист № 210/3615/15-ц від 27 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_1 та 23.11.2030 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання якого згідно постанови державного виконавця від 19 листопада 2018 року, звернуто стягнення на доходи боржника, які він отримує у вигляді заробітної плати від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 . (а.с. 24).

Згідно постанови від 05 лютого 2019 року накладено арешт на все рухоме майно боржника у зв`язку з наявною заборгованістю у розмірі 7 641,42 грн. (а.с. 25).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на даний час заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають права оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, тобто безпосередньо з метою забезпечення належного стягнення, а не для звернення самого стягнення на майно.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття арешту з майна.

При цьому, вказаною нормою прямо не передбачено такої підстави зняття арешту, як сплата аліментів, оскільки аліменти за своєю правовою природою є періодичним платежем, у зв`язку з чим, зокрема п. 2 ч. 4 ст. 59 Закону, як підстава для зняття арешту, не може бути застосована.

Крім того, однією з підстав для зняття арешту є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Однак, стороною боржника (скаржника) не надано суду жодних доказів того, що звернення стягнення може бути забезпечено в інший спосіб.

В Україні одним з основоположних напрямів державної політики у сфері захисту дитинства є захист прав дитини, вдосконалення норм законодавства в даному напрямі та імплементація норм міжнародного права.

Основою законодавства захисту прав дітей є Конвенція ООН про права дитини, що визначає правові стандарти у сфері захисту прав дитини, була ратифікована Україною ще 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року, Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, Сімейний кодекс України від 10.01.2002 тощо.

Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 180 Сімейного кодексу України проголошує обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Як вбачаться з матеріалів скарги, остання подана 31.10.2019 року, тобто через пів року після накладання арешту, тобто строк що минув з моменту накладання арешту та ліквідації заборгованості до моменту подачі скарги, порівняно невеликий, враховуючи загальний строк покладення на боржника аліментних зобов`язань, а саме до 2030 року.

Отже, враховуючи, що до моменту накладання арешту боржник не у повному обсязі платив аліменти, мав заборгованість, суд доходить до висновку, що у разі зняття арешту зараз, боржник може продовжити ухилення від сплати аліментів, і, отже цілі забезпечення стягнення аліментних платежів досягнуті не будуть.

За таких обставин, суд доходить до обґрунтованого висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 89, 447-453 ЦПК України, ст. 51Конституції України, ст. 6, 12, 13, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження»,суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії, рішення Державного виконавця Металургійного відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Бочкарьової Єлизавети Геннадіївни, про зобов`язання державного виконавця зняти арешт з майна та розшук з транспортного засобу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складно та підписано суддею 27 січня 2020 року.

Суддя: В. Є. Сільченко