Постанова

Іменем України

04 серпня 2020 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/7100/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря: Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області про видачу дублікату виконавчого листа

в складі судді Ковальчук Л.М.

від 12 лютого 2020 року

у справі №369/7782/15-ц Києво-Святошинського районного суду Київської області

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

про видачу дублікату виконавчого листа,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2020 року заявник - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк), посилаючись на втрату виконавчого документу, звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа №369/7282/15 від 18.12.2015, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року заяву задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа по справі №369/7282/15 за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 20 525 грн 64 коп. та судових витрат в сумі 243 грн 00 коп.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що а ні заявником у заяві про видачу дублікату виконавчого листа, а ні судом в оскаржуваній ухвалі не наведено належного обгрунтування втрати виконавчого документа.

Зазначав, що відповідь Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про повернення виконавчого листа стягувачу не може свідчити про його втрату, оскільки підтверджує лише подію повернення виконавчого листа, а інших доказів стягувачем не надано.

Також, як на підставу скасування ухвали суду посилався на не врахування судом тієї обставини, що заяву про видачу дублікату виконавчого листа стягувачем подано після закінчення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Зокрема, зазначив, що на день видачі виконавчого листа (18.12.2015) діяли положення Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 06.06.2015, згідно якого було передбачено річний строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з наступного дня після набрання рішенням законної сили. На час проведення виконавчих дій строк пред'явлення було перервано до 28.12.2018, а до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа стягувач звернувся 14.01.2020, тобто з пропуском річного строку, визначеного Законом України "Про виконавче провадження" в редакції, яка діяла на момент видачі виконавчого листа.

Крім цього, стягувач не пред'являв вимог про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Вважав, що без вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа задоволення судом заяви про видачу дублікату виконавчого листа є неправомірним.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.02.2020 та відмовити АТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, АТ КБ "ПриватБанк" подав письмові пояснення.

Вказував, що доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованостіі заяви про видачу дубліката виконавчого листа є безпідставними, оскільки діючим законодавством не передбачено жодних вимог щодо змісту заяви про видачу дублікату виконавчого листа, процедури подання. Законом також не вимагається подання доказів втрати виконавчого листа, тоді як стягувачем до заяви долучені відповідні докази.

Щодо доводів апеляційної скарги про строк подання заяви про видачу дублікату виконавчого листа зазначив, що постанову про повернення виконавчого документа державним виконавцем було винесено після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, за приписами перехідних положень якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом трьох років).

Також зазначив, що оскільки строк пред'явлення виконавчого листа до виконання було перервано 28.12.2018 шляхом винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, у зв'язку з чим строк пред'явлення виконавчого листа встановлюється до 28.12.2021, то при зверненні 14.01.2020 до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа стягувачем строки не порушені.

За вказаних обставин просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Представник АТ КБ "Приватбанк" - Гордієнко В.А. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Боржник ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності боржника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника стягувача ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.07.2015 задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 20 525 грн 64 коп. та 243 грн 60 коп. судового збору (а.с. 50-53).

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.07.2015 відповідачем не оскаржувалося.

На виконання вищевказаного рішення суду 18 грудня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист.

25 грудня 2015 року позивачем отримано виконавчий лист, виданий 18.12.2015 Києво-Святошинським районним судом Київської області, (а.с. 57). Виконавчий лист стягувачем звернуто до примусового виконання.

З матеріалів справи також вбачається, що постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Києво-Святошинський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області) Ткачука Б.В. від 28 грудня 2018 року виконавчий лист 18.12.2015 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої виконавчий документ повертається стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

14 січня 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для видачі дубліката виконавчого листа, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно діючого законодавства дублікатом є документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акту. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

В той же час, обов'язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред'явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. Тобто, вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого документа, суд повинен перевірити строки, встановлені для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.07.2015 видано 18.12.2015.

14 квітня 2016 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50858344.

Дійсно, як вбачається зі змісту листа Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 11.12.2019 №50858344/10, адресованого ПАТ КБ "ПриватБанк", перевіркою відомостей автоматизованої системи викоанвчого провадження встановлено, що з 14.04.2016 на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18.12.2015 Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу в розмірі 20 769,24 грн. В ході виконавчого провадження державним виконавцем вчинялися виконавчі дії.

На момент видачі виконавчого листа та винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції від 18.01.2013) (далі - Закон №606-XIV).

Статтею 22 Закону №606-XIV було передбачено, що виконавчі документи може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

З наведеного слідує, що виконавчий лист стягувачем було пред'явлено в межах строку, визначеного законом, який діяв на той час.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не заперечував факту пред'явлення виконавчого листа в строк, визначений законом, який діяв на той час.

Доводи апеляційної скарги, що заяву про видачу дублікату виконавчого листа стягувачем подано з пропуском строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання відхиляються колегією суддів.

Обгрунтовуючи свої доводи в цій частині, скаржник посилався на те, що після переривання строку пред'явлення виконавчого листа до виконання (28.12.2018) стягувач подав до суду заяву про видачу дублікату виконавчого листа з пропуском річного строку, встановленого Законом України "Про виконавче провадження", який діяв на момент видачі виконавчого листа та пред'явлення його до виконання.

Колегія суддів вважає необгрунтованими такі доводи, враховуючи наступне.

На день винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, тобто станом на 28.12.2018, вже діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016.

Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

В пункті 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

В частині 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 визначено підстави, за яких строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, а саме: у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

За приписами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Оскільки виконавчий лист було пред'явлено до виконання 14.04.2016, а постанову про його повернення державним виконавцем винесено 28.12.2018, то на цей період строк було перервано.

З огляду на зазначені вище норми права, слід дійти висновку, що виконавчий лист може бути пред'явлено до примусового виконання протягом трьох років, тобто з 28.12.2018 до 28.12.2021. А із заявою про видачу дублікату виконавчого листа стягувач звернувся 14.01.2020, тобто в межах строку, визначеного діючим законодавством.

Отже, строк, після його переривання, для пред'явлення виконавчого листа до виконання не сплив.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що дану заяву про видачу дублікату виконавчого листа стягувачем подано в строк, встановлений для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо недоведення стягувачем належними доказами поважність причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, без поновлення якого, на думку скаржника, відсутні підстави для видачі дубліката виконавчого листа.

В постанові від 21.08.2019 у справі №2-836/11 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно якої якщо строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред'явлення виконавчого листа до виконання. Натомість, коли строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції встановив, що виконавчий лист не був повернутий стягувачу після постановлення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого листа та не знаходиться на виконанні, а відтак втрачений.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 16.10.2019 АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області із запитом щодо надання інформації про виконавчий лист.

Листом від 11.12.2019 Києво-Святошинський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області повідомив АТ КБ "Приватбанк" після постановлення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу копія даної постанови разом з оригіналом виконавчого листа направлена стягувачу. Станом на 11.12.2019 виконавчий лист, виданий 18.12.2015 Києво-Святошинським районним судом Київської області, до відділу не надходив та на виконанні не перебуває.

Отже, судом першої інстанції на підставі наданих заявником доказів встановлено, що оригінал виконавчого листа відсутній як у самого стягувача, так і на виконанні в органах виконавчої служби. Вказані обставини боржником не спростовано.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для видачі дубліката виконавчого листа.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області про видачу дублікату виконавчого листа від 12 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай