Номер провадження 2/754/3585/20
Справа №754/6902/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2020 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Дорошенко В.В., справа № 754/6902/16-ц

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»

Кузьміна Інна Леонідівна - відповідач

ОСОБА_1 - третя особа

Вимоги позивача: звернення стягнення на іпотеку

ОСОБА_2 - адвокат позивача

Грачова А.В. - адвокат відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнювались і посилаючись на неналежне виконання третьою особою кредитних зобов`язань за кредитним договором № 188/2008 від 20.08.2008 року, укладеним між ВАТ АК «Укргазбанк» і третьою особою, виконання якого забезпечено договором іпотеки № 188/2008 без оформлення заставної від 20.08.2008 року, укладеним між ВАТ АК «Укргазбанк» і відповідачем, просить у рахунок погашення визначеної станом на 14.09.2015 року заборгованості за кредитним договором у сумі: 80845,93 доларів США, яка складається з кредиту і процентів та 14259,82 грн. пені, звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну кв. АДРЕСА_1 та належить відповідачу, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення аукціону (публічних торгів) зі встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі: 1070000 грн., що відповідає вартості предмета іпотеки, визначеної на підставі оцінки від 11.04.2016 року, проведеної ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство».

У судовому засіданні адвокат позивача позов підтримав і не заперечував проти розгляду справи за відсутності третьої особи.

Адвокат відповідача позов не визнав посилаючись на те, що на вказану квартиру не може бути звернуто стягнення, оскільки спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ, а також адвокат відповідача не заперечував проти розгляду справи за відсутності третьої особи.

Третя особа в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями.

З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності третьої особи.

Вислухавши адвокатів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Позивач є правонаступником ВАТ АК «Укргазбанк», що підтверджується статутом позивача.

Між ВАТ АК «Укргазбанк» і третьою особою укладено кредитний договір № 188/2008 від 20.08.2008 року за умовами якого третій особі надано кредит у сумі: 109000 доларів США, і який мав погашатись разом із відсотками щомісячними платежами.

Між ВАТ АК «Укргазбанк» і відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 188/2008 без оформлення заставної від 20.08.2008 року та за умовами якого відповідач у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, передав в іпотеку належну на праві власності двокімнатну кв. АДРЕСА_1 , загальна площа квартири: 63,20 кв. м., жила площа квартири: 35,50 кв. м..

Відповідно до умов кредитного договору, кредитор має право за порушення умов даного кредитного договору, щодо погашення кредиту і відсотків щомісячними платежами, достроково стягнути заборгованість за кредитом, відсотками і пеню.

Як вказує позивач третя особа не виконує належним чином своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту разом із відсотками щомісячними платежами.

Визначена позивачем станом на 14.09.2015 року і перевірена судом, сума заборгованості у третьої особи за кредитним договором становить: 80845,93 доларів США - за кредитом і процентам та 14259,82 грн. - пені.

Згідно зі ст. ст. 33, 41 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-ІV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. У разі схвалення судом відповідно до законодавства про банкрутство плану санації чи реструктуризації боргів боржника за основним зобов`язанням, якщо він відмінний від іпотекодавця, іпотекодержатель, який голосував проти схвалення плану санації юридичної особи чи плану реструктуризації боргів боржника - фізичної особи, набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об`єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до преамбули Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, незаконні скуповування, продаж, обмін чи використання валютних цінностей як засобу платежу або як застави, тобто вчинення цих дій без відповідного дозволу (ліцензії), якщо відповідно до цього Декрету та інших актів валютного законодавства наявність такого дозволу (ліцензії) є обов`язковою, тягнуть за собою адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством України.

П. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, визначено перелік мір відповідальності (фінансові санкції).

Зазначене дає підстави для висновку, що саме по собі порушення валютного законодавства, не є підставою для визнання цивільно-правових угод недійсними, а є підставою для застосування до винних осіб мір відповідальності визначених чинним законодавством.

Відповідно до п. 10 - п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв`язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред`явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Будь-яких конкретних правових доказів про недотримання позивачем зазначених норм права, суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , дата оцінки 11.04.2016 року, вартість об`єкта оцінки, станом на дату оцінки:1070700,00 грн..

Зазначений звіт учасниками справи не спростовувався.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими.

Спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 15.05.2015 року у справі № 6-46цс15, правовим висновком якої є: згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ( далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов`язання, а є відстроченням виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

За таких обставин, позов задовольняється, а рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочується до скасування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29.01.2008 року Головним управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 17.01.2008 року № 77-С/КІ та зареєстроване в комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 14.08.2008 року за реєстраційним номером 45414 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством акціонерним банком «УКРГАЗБАНК» за кредитним договором № 188/2008 від 20.08.2008 року в сумі: 80845,93 доларів США та 14259,82 грн..

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення аукціону (публічних торгів) зі встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі: 1070700 грн., що відповідає вартості предмета іпотеки, визначеної на підставі оцінки від 11.04.2016 року, проведеної товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитне Брокерське Агентство».

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до відзиву адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» (місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, ): 16060 грн. - судового збору.

Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмети іпотеки відстрочити до скасування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: