Провадження № 22-ц/801/1346/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 рокуСправа № 127/30473/13-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Медвецького С. К., Денишенко Т. О.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и в :

16 грудня 2013 року Вінницька міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 листопада 2013 року до міського голови звернулась ОСОБА_2 зі скаргою про те, що власник сусіднього будинковолодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 самочинно розпочала реконструкцію та будівництво господарських будівель, які знаходяться поруч з межею її земельної ділянки, і тим самим перешкоджає використанню останньої для будівництва нового житлового будинку на місці старого. ОСОБА_1 17 серпня 2012 року було направлено письмове попередження з вимогою в строк до 19 серпня 2012 року самочинно збудовану прибудову до сараю демонтувати, наслідки будівництва ліквідувати. Оскільки ОСОБА_1 на зазначене не прореагувала, Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області (далі - Інспекція ДАБК) 6 вересня 2012 року стосовно неї складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 96 КУпАП. За результатами розгляду матеріалів ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності. 10 вересня 2013 року Інспекцією ДАБК Ковальчук Г.І. направлено припис про припинення будь-яких будівельних робіт та приведення об`єкта до вимог чинного законодавства, але на цей припис ОСОБА_1 не відреагувала. Під час повторної перевірки об`єкта самочинного будівництва 26 листопада 2013року департаментом архітектури містобудування та кадастру Вінницької міської ради встановлено, що ОСОБА_1 вимог припису та попередження не виконала, а продовжувала самочинне будівництво та збудувала добудову до господарської споруди.

Виходячи з наведеного, Вінницька міська рада просила знести самочинно збудованої одноповерхової добудову прямокутної форми до господарської споруди з керамічної цегли розмірами 2,10 х 2,98 будинковолодіння АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_1 ..

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року позов задоволено.

Вирішено знести самочинно збудованої одноповерхової добудову прямокутної форми до господарської споруди з керамічної цегли розмірами 2,10 х2,98 будинковолодіння АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вінницької міської ради судовий збір в сумі 918,40 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову та оскільки ОСОБА_1 не оскаржувала постановлені щодо неї протоколи, акти та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за факт самочинного будівництва, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року у даній залишено без задоволення /т.4 а. с. 117-120/.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірна будівля є самочинним будівництвом, оскільки вона збудована без належного дозволу чи належно затвердженого проекту та з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Також судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 спірна будівля станом на 09 червня 2010 року вже знаходилась на земельній ділянці відповідача та прийнята до експлуатації. Жодних відомостей про те, що відповідачем було здійснено самочинне будівництво, технічний паспорт не містить. Такі відомості відсутні і в технічному паспорті від 2012 року. Дана будівля, яку позивач вважає самочинно збудованою, зображена у технічному паспорті, датованому ще 1955 року, та прийнята до експлуатації у 1962 році. Відсутність факту самочинного будівництва підтверджується довідкою з ПП «Елпріс».

Стверджує, що внаслідок стихійного лиха, що мало місце 05 червня 2012 року дана будівля була частково пошкоджена вітром і в подальшому відповідач вимушена була здійснити ремонт (укріплення стіни та переобладнати дах), однак здійснений нею ремонт не змінив площі та конфігурації будівлі та не порушив права сусідів відповідача чи позивача. Зазначає, що проведені відповідачем ремонтні роботи не входять до переліку робіт, які потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Позивачем не доведено порушення прав відповідачем. Вказує, що жодні попередження, приписи від позивача відповідачем отримано не було. Крім цього, об`єкт нерухомості, стосовно якого заявлено позов про знесення, належить не тільки відповідачу, а знаходиться у спільній часткові власності її та ОСОБА_3 . Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню також з підстав того. що суд вирішив питання стосовно прав та обов`язків особи, яка не брала участь та не була залучена до розгляду справи.

Зазначає, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа раніше неодноразово розглядалася судами різних інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2014 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.06.2014 року, позов задоволено. Вирішено знести самочинно збудовану одноповерхову добудову прямокутної форми до господарської споруди з керамічної цегли розмірами 2,10 х 2,98 м будинковолодіння АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_1 ..

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року 17 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 18 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року касаційну скаргу Вінницької міської ради задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2014 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2015 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

04 серпня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла пояснювальна записка Ковальчук Г. І. вх. № 6808.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Іншій учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були повідомленні належним чином про дату, час і місце її розгляду, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судами у справі встановлено наступні обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу частини будинку від 15 березня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули у власність у рівних частках кожна по 29/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Частина будинку, що відчужувалася, складалася, у тому числі із сараю «Б» та сараю «б». Дані сараї, як вбачається з листа КП « ВМБТІ» від 14.05.2014 року № 2109 були прийняті в експлуатацію згідно акту прийняття від 08.09.1962 р.

/ т.1 а. с. 62, т. 2 а. с. 38 /

У технічному паспорті на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ,станом на 09.06.2010 року спірні споруди сараї « Б» та «б» 1956 року забудови становили площу «Б»- 15,1 кв.м і висоту 2,15 м, та «б» - площу 6,3 кв.м, і висоту 1, 5 м.

/ т. 1 а. с. 60 /

У червні 2012 році вищезазначені споруди ( сараї) були переобладнані під житловий будинок « Б» та прибудову «б». Як вбачається з технічного паспорта виготовленого 03.12.2012 року, площа даних споруд залишилась незмінною: житловий будинок «Б» - 15, 1 кв.м, прибудова «б» - 6, 3. Збільшилась висота споруд до 3 м, та відповідно і їх об`єм.

/ т. 2 а. с. 25, 30 /

За наслідками розгляду звернення гр. ОСОБА_2 до виконкому міської ради, директором Департаменту на адресу ОСОБА_1 17.08.2012 року направлено попередження у якому вимагалось, в строк до 19.08.2012 року самочинно збудовану прибудову до сараю по АДРЕСА_1 демонтувати , наслідки цього будівництва ліквідувати, а земельну ділянку привести в первинний стан.

/ т. 1 а. с. 7/

06.09.2012 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області (далі - Інспекція ДАБК) стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 96 КУпАП. За результатами розгляду матеріалів ОСОБА_1 06.09.2012 року притягнуто до адміністративної відповідальності. 10 вересня 2013 року Інспекцією ДАБК Ковальчук Г.І. направлено припис про припинення будь-яких будівельних робіт та приведення об`єкта до вимог чинного законодавства, але на цей припис ОСОБА_1 не відреагувала.

/т. 1 а. с. 8-11 /.

14 листопада 2013 року до міського голови звернулась ОСОБА_2 із заявою, що містить прохання про звернення міського голови в суд з позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки з господарськими будівлями у первинний стан.

/ т. 1 а. с. 5-6 /

Під час повторної перевірки об`єкта самочинного будівництва 26 листопада 2013 року департаментом архітектури містобудування та кадастру Вінницької міської ради встановлено, що ОСОБА_1 вимог припису та попередження не виконала, а продовжувала самочинне будівництво та збудувала добудову до господарської споруди.

/ т. 1 а. с. 12 /

Відповідно до висновку Подільського центру судових експертиз» від 07 липня 2017 року № 348 площі, рівень комфорту та склад приміщень та інженерного обладнання самочинно переобладнаного житлового будинку літ. «Б» з самочинно переобладнаною прибудовою літ. «б», які розташовані на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 , не відповідають нормам ДБН В. 2.2.-15-2005 Житлові будинки. Основні положення. Перебудова самочинно переобладнаного житлового будинку літ. «Б» з самочинно переобладнаною прибудовою літ. «б», які розташовані на земельній ділянці домоволод. АДРЕСА_1 для приведення до вимог ДБН ОСОБА_5 . 2.2.-15-2005 Житлові будинки. Основні положення без зміни зовнішніх розмірів неможлива. Відповідно до таблиці 1 обов`язкового додатку 3.1 ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" протипожежна відстань між сараєм літ. «Б» та сараєм літ. «б» (до переобладнання) домоволод. АДРЕСА_1 та запроектованим житловим будинком на земельній ділянці кад. № :02:069:0209 домовол АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 повинна становити 8,0 м. Запроектовано відстань між сараєм літ. «Б» та сараєм літ. «б» (до переобладнання) домоволод. АДРЕСА_1 та запроектованим житловим будинком на земельній ділянці кад.№ :02:069:0209 домоволод. АДРЕСА_1 не забезпечує мінімальну протипожежну відстань, чим порушує вимоги п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Розташування самочинно переобладнаного житлового будинку літ. «Б» та самочинно переобладнаної прибудови літ. «б», домоволод. АДРЕСА_1 , на земельні ділянці кадастровий номер :02:069:0250, що перебуває в приватній спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 станом на час проведення дослідження є перешкодою для будівництва житлового будинку на земельній ділянці домоволод. АДРЕСА_1 , кад. № :02:069:0209, що перебуває у власності ОСОБА_2 , оскільки між самочинно переобладнаним житловим будинком літ. «Б» та самочинно переобладнаною прибудовою літ. «б» домоволод. АДРЕСА_1 та запроектованим житловим будинком ОСОБА_2 домоволод АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 не забезпечена протипожежна відстань відповідно до таблиці 1 обов`язкового додатку 3.1 ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень.

/ т.3 а. с. 218-234 /

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову та оскільки ОСОБА_1 не оскаржувала постановлені щодо неї протоколи, акти та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за факт самочинного будівництва, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблений за неповного з`ясування усіх обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2012 році здійснила реконструкцію споруд «Б» та «б», маючи намір змінити функціональне призначення господарських будівель з сараїв на житловий будинок з прибудовою.

Реконструкція перебудова прийнятого в експлуатацію існуючого об`єкта, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. /лист-відповідь Мінрегіону від 05.11.2019 року №7/14.3/17534-19./

Відповідно до п.4 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, що діяла на час реконструкції будівель (2012рік) реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкцію або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення може бути проведено за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.3.2 розділу 3 наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» (далі - Інструкція) не належать до самочинного будівництва зміна призначення господарських будівель.

Дана Інструкція також визначає, які саме споруди підпадають під поняття господарських будівель, а саме господарські будівлі: котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, гаражі, сараї, сміттєзбірники тощо, розміщені на земельних ділянках житлових і громадських будинків, виконують функції допоміжного господарського призначення та інженерного забезпечення основних будинків.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Враховуючи, що ОСОБА_1 змінила не призначення господарської будівлі, а класифікацію будівлі з допоміжної на основну без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, колегія суддів приходить висновку, що реконструкція сараїв «Б» та «б» у житловий будинок «Б» та прибудову «б» є самочинною.

На підтвердження того факту, що самочинні будівлі: житловий будинок «Б» та прибудова «б» не відповідають нормам ДБН В.2.2.-15-2005,саме як житловий будинок з прибудовою, свідчить висновок судової будівельно-технічної експертизи № 348 від 07.07.2017 року / т.3 а.с.218-226/

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 725/5630/15-ц, провадження № 14-341цс18 зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про задоволення позову не звернув увагу на те, що позивач не заявляв вимог до відповідача про проведення перебудови об`єкту самочинного будівництва у спосіб, не пов`язаний із його знесенням.

Отже, правових підстав для задоволення позовних вимог немає. /До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постановах: від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17; від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16/.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги позивача є передчасними, адже знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише за умови, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від такої перебудови.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, аргументи апеляційної скарги відповідача заслуговують на увагу, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що слід стягнути з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 121,80 гривень / т. 1 а. с. 145/, за подання касаційної скарги в сумі 170,52 гривень /т. 2 а. с. 1, 42/, за подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції в сумі 420,40 гривень /т. 4 а. с. 38/, за подання апеляційної скарги в сумі 344,10 гривень, всього 1056,82 гривень.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва - відмовити.

Стягнути з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 121,80 гривень, за подання касаційної скарги в сумі 170,52 гривень, за подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції в сумі 420,40 гривень, за подання апеляційної скарги в сумі 344,10 гривень, всього 1056,82 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко

Повний текст постанови складено 05 серпня 2020 року.