Справа № 444/629/20 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1803/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Мельничук О.Я., Ніткевича А.В.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справив місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22 серпня 2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Стверджує, що підпис відповідача у заяві підтверджує його згоду на прийняття публічної пропозиції банку щодо укладення договору про надання банківських послуг, який складають підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua). Зазначає, що банк виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, а саме надав можливість ОСОБА_1 розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Вказує, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 23 грудня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 16 528,46 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 364,70 грн., в тому числі заборгованості за поточним тілом кредиту у розмірі 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 364,70 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 0,00 грн.; заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 833,90 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 3066,60 грн.; заборгованості за нарахованою пенею у розмірі 0,00 грн., заборгованості за нарахованою комісією у розмірі 0,00 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина) та 763,26 грн. (процентна складова). З наведених підстав просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 16 528,46 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.08.2018 року у розмірі 11364 грн. 70 коп., що становить суму непогашеного тіла кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1403,30 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, штрафами, відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 особистим підписом у заяві-анкеті засвідчив, що згоден з тим, що ця заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку» складають договір про надання банківських послуг, він ознайомлений з відповідними документами, а отже, повністю згоден з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Зазначає, що відповідачем також підписано довідку про умови кредитування (Паспорт споживчого кредиту), в якій зазначено процентну ставку у пільговий період, процентну ставку поза межами пільгового періоду, подвійну процентну ставку при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту, штраф за прострочення платежів. Таким чином при укладенні кредитного договору сторонами погоджено усі істотні умови договору. Вважає, що у суду не було правових підстав відмовляти у стягненні прострочених відсотків, штрафів, відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач до суду не з`являвся, заперечень не подавав, доказів на спростування заборгованості за процентами та штрафами не надав, контр розрахунку не навів та жодним чином не спростовував доводи позивача, а підписання відповідачем довідки про умови кредитування є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування. З наведених підстав просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, штрафами, за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

З апеляційної скарги вбачається, що заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2020 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками, штрафами, відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, штрафами, за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку».

В матеріалах справи міститься анкета-заява про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» з підписом ОСОБА_1 із зазначенням його анкетних даних (а.с. 13).

Відповідач анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Ствердив, що ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідний з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згідний отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. Також підтвердив, що ознайомлений та згідний з «Умовами і правилами надання послуг».

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 22.08.2018 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 23.12.2019 року вбачається, що така становить 16 528,46 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 364,70 грн., в тому числі заборгованості за поточним тілом кредиту у розмірі 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 364,70 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 0,00 грн.; заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 833,90 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 3066,60 грн.; заборгованості за нарахованою пенею у розмірі 0,00 грн., заборгованості за нарахованою комісією у розмірі 0,00 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина) та 763,26 грн. (процентна складова) (а.с. 12).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за кредитом, просив стягнути заборгованість за простроченими відсотками, штрафами, відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

У анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» від 22 серпня 2018 року, яка міститься в матеріалах справи, і є підписаною сторонами, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначення їх розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 22.08.2018 року посилався на «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Паспорт споживчого кредиту як невід`ємні частини кредитного договору.

У витягу з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з «Тарифів» та Витяг з «Умов та правил» розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 22.08.2018 року містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловила правову позицію про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з «Тарифів» та Витяг з «Умов» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Паспорт споживчого кредиту, який долучений до матеріалів справи, і містить підпис ОСОБА_1 , є частиною кредитного договору, оскільки сторони, підписавши Паспорт споживчого кредиту, досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, включаючи суму кредиту, процентну ставку по відсотках за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання або невиконання зобов`язань за кредитним договором.

У п. 4 Паспорта споживчого кредиту передбачена процентна ставка у межах пільгового періоду 0,00001 % річних, а поза межами пільгового періоду процентна ставка становить 43,2 % річних, про що домовилися сторони, підписавши Паспорт споживчого кредиту.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 833,90 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3066,60 грн. підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 6 Паспорта споживчого кредиту за прострочення виконання або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит пеня не застосовується, однак передбачено застосування штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості по погашенню тіла кредиту, враховуючи те, що у відповідача склалася заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 833,90 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 3066,60 грн., заборгованість за штрафами відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 763,26 грн. (процентна складова)., колегія приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 833,90 грн. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, 3066,60 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 763,26 грн. (процентна складова).

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками, штрафами, за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то на підставі п.13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2102.00 грн. судового збору за подання позову та 900.18 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»-задовольнити.

Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2020 року - в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками, штрафами, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 5163,76 грн. та в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задовольнити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками, штрафами, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 5163,76 грн.

Стягнути ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2102.00 грн. судового збору за подання позову та 900.18 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 10.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Мельничук О.Я.

Ніткевич А.В.