Справа № 527/409/20
провадження 2/527/292/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Павлійчук А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бутко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Глобинського районного суду Полтавської області в м. Глобине цивільну справу № 527/409/20 за представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: Глобинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя та зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

Представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у березня 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «RENAUT LAGUNA» ДНЗ НОМЕР_1 , 2004 р.в. зеленого кольору номер шасі № НОМЕР_2 та усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 її права спільної часткової власності, звільнивши з-під арешту та виключити з опису Ѕ частку автомобіля «RENAUT LAGUNA» ДНЗ НОМЕР_1 , 2004 р.в. зеленого кольору номер шасі № НОМЕР_2 , накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні №АСВП:56410460. Судові витрати покласти на позивачку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в провадженні Глобинського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавчі провадження: № АСВП: 56410460 та № АСВП: 56410741 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно 23982,63 грн. матеріальної шкоди та 80000 грн. моральної шкоди завданої злочином та про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3000 грн. процесуальних витрат на правову допомогу. Під час вчинення державним виконавцем виконавчих дій 18.02.2020 року була винесена постанова про арешт майна боржника та накладено арешт на вищевказаний автомобіль для подальшої його реалізації та розподілу коштів між стягувачами. Вказаний автомобіль був придбаний подружжям в період шлюбу 19.12.2019 року , оскільки вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.1993 року, однак автомобіль оформлено на відповідача. Оскільки Позивачка не є солідарним боржником на рівні з ОСОБА_3 , то вважає неприпустимим стягнення боргів Відповідача за рахунок належного їй майна, тому з цих підстав звернулась до суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Представник третьої особи, Глобинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, направив заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 25 вересня 1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_3 виданим Мульчицькою сільрадою Володимирського району Рівненської області 25 вересня 1993 року, а/з 18 (а.с.9).

Під час перебування у шлюбі 19 грудня 2019 року сторони придбали автомобіль марки «RENAUT LAGUNA» ДНЗ НОМЕР_1 , 2004 р.в. зеленого кольору номер шасі № НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 є ОСОБА_3 (а.с.9).

18 лютого 2020 року постановою старшого державного виконавця Глобинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шкірко Н.В. накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_3 , у виконавчому провадженні ВП № 56410460 відкритому на підставі виконавчого листа № 527/2738/15-к виданого 12.04.2018 року Семенівським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно 23982,63 грн. матеріальної шкоди та 80000 грн. моральної шкоди завданої злочином. Боржником рішення суду не виконано. Заборгованість за зведеним виконавчим провадженням з врахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження складає 232409,82 грн. (а.с.7).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Частиною першої статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Враховуючи, що автомобіль марки «RENAUT LAGUNA» ДНЗ НОМЕР_1 , 2004 р.в. зеленого кольору номер шасі № НОМЕР_2 , був придбаний подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за час шлюбу, він є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав в повному обсязі та не оспорює факту належності спірного автомобіля подружжю на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 довела, що автомобіль марки «RENAUT LAGUNA» ДНЗ НОМЕР_1 , 2004 р.в. зеленого кольору номер шасі № НОМЕР_2 , є спільним майном подружжя, тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про виключення Ѕ частки майна з опису та зняття з цієї частини арешту майна, з огляду на таке.

За вимогами статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (частина друга статті 183 ЦК України), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі (за відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до правил статей 321, 358, 364 ЦК України, враховуючи, що згідно із законодавством суд вирішує спори учасників спільної сумісної власності щодо розпорядження та користування майном.

При цьому суд з урахуванням конкретних обставин може зняти арешт із цієї речі і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь особи грошову чи іншу матеріальну компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити арешт речі, зобов`язавши відповідні територіальні органи Державної фіскальної служби України або юридичну особу виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Аналогічні роз`яснення містяться і у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами, внесеними його постановою від 25 травня 1998 року № 15), де роз`яснено, що коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ, на яку звертаються конфіскація або стягнення на користь організації, питання про виключення цієї речі з акта опису вирішується відповідно до статті 55 Закону «Про власність» і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що дані у пункті 7 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». При цьому суд з урахуванням конкретних обставин може ухвалити рішення звільнити річ з-під арешту і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь організації або іншої особи грошову компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити річ в опису, зобов`язавши відповідну державну податкову інспекцію чи організацію виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що спірний автомобіль відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України є неподільною річчю, виключення його з акту опису та арешту може бути здійснено лише щодо автомобіля в цілому.

Разом з тим, таке виключення майна з опису може порушити права стягувачів у виконавчому провадженні, де ОСОБА_3 є боржником.

Позивач не пред`являла вимог щодо визначення розміру компенсації за частку у спільному майні, яка може бути надана лише за її згодою, а суд не може вирішувати спір поза межами пред`явлених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 482/1219/15-ц.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 її права спільної часткової власності шляхом звільнити з під арешту та виключення з опису Ѕ частини майна, автомобіля, задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.ст.141-142 ЦПК України, та враховуючи, що позов задоволено частково в частині позовних вимог, які пред`явлені до відповідача ОСОБА_3 , а він в свою чергу визнав позов у підготовчому засіданні, та вимогою позивачки судові витрати покласти на неї, суд приходить до висновку про відсутність необхідності стягувати з відповідача ОСОБА_3 понесені позивачкою судові витрати за задоволену вимогу (50 % від сплаченого судового збору за одну задоволену позовну вимогу). Однак решту судового збору в розмірі 420,40 грн. (50 % від сплаченого судового збору за одну задоволену позовну вимогу) вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 13, 81, 229, 247, 263-265, 268, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль марки «RENAUT LAGUNA» ДНЗ НОМЕР_1 , 2004 р.в. зеленого кольору номер шасі № НОМЕР_2 .

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Судові витрати в частині задоволення вимог покласти на позивачку - ОСОБА_1 .

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп. з державного бюджету сплачений нею згідно квитанції № 0.0..1 від 01 березня 2020 року до АТ КБ «ПРИВТБАНК» платник ОСОБА_1, отримувач Глобинське УК/ Глобинський р-н/ 22030101, р/р отримувача НОМЕР_5 , код отримувача 37835651, МФО 899998.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду .

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_6 , рнокпп: НОМЕР_7 );

Представник позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_3 (Полтавська область Глобинський район, с. Демченки, паспорт серія НОМЕР_8 , рнокпп: НОМЕР_9 );

Третя особа: Глобинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (Полтавська область, м. Глобине, вул. Центральна, 212, ).

Суддя А. В. Павлійчук