печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачуні О. О.,

вивчивши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича у виконавчому провадженні № 61273361, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 61273361 від 14 лютого 2020 року, постанови про арешт коштів боржника, постанови про розшук майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця та його рішення у формі постанов у межах виконавчого провадження № 61273361, яке було відкрито для примусового виконання постанови від 26 грудня 2019 року у виконавчому провадженні № 60345578 про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій у сумі 369, 00 грн.

У судове засідання сторони виконавчого провадження не з`явилися, про яке були повідомлені належним чином.

Від боржника надійшла до суду заява про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримав, просив їх задовольнити з наведених скарзі обставин.

Згідно з частиною другою статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Інші заяви по суті або з процесуальних питань до суду на надходили.

Згідно з частиною другою статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст скарги та докази, подані на її обґрунтування, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Приписами статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто, вказаною нормою законодавцем чітко визначено право сторони виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою, якщо останні вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їх права чи свободи під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

З матеріалів скарги, вбачається, що боржник ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця та його рішення у формі постанов у межах виконавчого провадження № 61273361, яке було відкрито для примусового виконання постанови від 26 грудня 2019 року у виконавчому провадженні № 60345578 про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій у сумі 369, 00 грн.

Стягувачем у виконавчому провадженні № 61273361 є Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до частини другої ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як роз`яснено Пленумом Вищого спеціалізованого суду України у своїй постанові № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (абзац другий, третій пункту 6), не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У зв`язку із цим у разі подання такої скарги в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК (у редакції Кодексу до набрання чинності Закону № 2147-VIII від 15 грудня 2017 року), а, помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК (у редакції Кодексу до набрання чинності Закону № 2147-VIII від 15 грудня 2017 року).

Так, скарга боржника ОСОБА_1 була прийнята до розгляду, відтак, провадження у справі слід закрити, роз`яснивши право заявника на звернення до адміністративного суду.

Прикметно зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини, провадження у справі за скаргою підлягає закриттю.

За приписами частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-23, 186, 447, 448, 255, 256, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича у виконавчому провадженні № 61273361, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 61273361 від 14 лютого 2020 року, постанови про арешт коштів боржника, постанови про розшук майна боржника.

Роз`яснити заявнику його право звернутися із позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, через суд першої інстанції, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя С. В. Вовк