Справа №464/3314/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю секретаря Волошин Ю.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10; код ЄДРПОУ: 13814885), Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна, 6; код ЄДРПОУ: 37567646) про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Державної казначейської служби України про стягнення на його користь з державного бюджету України майнової шкоди в розмірі 4045,93 грн., завдану неправомірними діями Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

В подальшому уточнив позовні вимоги, зокрема, просить стягнути з Державного бюджету України на його користь майнову шкоду в розмірі 4045,93 грн. завдану неправомірними діями органів ПФУ в особі Головного управління ПФУ у Львівській області шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що в березні 2013 року звернувся за місцем отримання пенсії Управління ПФУ в Галицькому районі м.Львова з метою оформлення документів та передачі їх на розгляд Комісії зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною. У зв`язку з відмовою в безпосередньому прийомі та оформленні документів, позивачем 23.03.2013 року було надіслано поштовим відправленням на адресу Управління ПФУ в Галицькому районі м.Львова заяву щодо призначення йому пенсії за особливі заслуги перед Україною та відповідні документи, що додаються до клопотання. Однак, листом №26/П від 03.04.2013 року Управління ПФУ у м.Львові повідомило ОСОБА_4 про відмову у скеруванні документів на розгляд Комісії зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною. Вказані дії оскаржено в судовому порядку та постановою Галицького районного суду м.Львова від 26.03.2014 року у справі №461/11220/13-а позовні вимоги задоволено: визнано незаконними дії Управління ПФУ у Галицькому районі м.Львова щодо відмови у прийомі та передачі документів ОСОБА_4 на розгляд Комісії. Вказана Постанова суду залишена без змін ухвалою Апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 року. З урахуванням вказаного судового рішення, головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на розгляд Комісії зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною було подано клопотання від 24.10.2014 року №31-3426 про призначення відповідної пенсії ОСОБА_4 . Однак, 25.11.2014 року Комісією прийнято рішення про відмову у встановленні пенсії за особливі заслуги перед Україною та відхилено клопотання голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради як таке, що не відповідає вимогам ЗУ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною». Прийняте рішення оскаржено позивачем в судовому порядку та Постановою Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2015 року у справі №461/2314/15-а позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в особі Комісії зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною позовні вимоги задоволено: визнано незаконним рішення відповідача, оформлене протоколом №17 від 25.11.2014 року, яким ОСОБА_4 відмовлено у встановленні пенсії за особливі заслуги перед Україною та зобов`язано відповідача прийняти рішення про встановлення позивачу зазначеної пенсії. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.05.2017 року скасовано постанову суду апеляційної інстанції та залишено постанову суду Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2015 року. Враховуючи факт набрання законної сили вищевказаним судовим рішенням, Комісією зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною та звернення було прийнято рішення про призначення ОСОБА_4 відповідної пенсії, але лише з 22.10.2014 року, тобто з дати оформлення заяви про порушення клопотання про встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною, про що позивач дізнався з листа від 18.08.2017 року. Відтак, вважає, що встановлення пенсії з 23.03.2013 року стало неможливим тільки через неправомірні дії Управління ПФУ в Галицькому районі м.Львова, яке після отримання документів офіційно відмовило у їх оформленні та передачі на розгляд зазначеної Комісії. Просить позов задоволити.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 23.09.2019 року справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди передано на розгляд Галицького районного суду м.Львова.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18.10.2019 року вказану справу прийнято до провадження судді Мисько Х.М. та призначено розгляд справи в спрощеному порядку з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні до викладених в уточненій позовній заяві та просила таку задоволити.

Представник відповідача Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області Цимбор Н.Я. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначила про те, що підстав для встановлення позивачу пенсії за особливі заслуги перед Україною з 22.03.2013 року у Комісії не було, оскільки заява про порушення клопотання та клопотання голови районної державної адміністрації з іншими документами на розгляд Комісії у 2013 році не надходили. Оскільки Комісією вирішено призначити ОСОБА_4 пенсію з 22.10.2104 року, то Управлінням Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова правомірно встановлено таку виплату саме з 22.10.2014 року. Крім того, вказує, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправності, оскільки Управління Пенсійного Фонду України в Галицйькому районі м.Львова призначило пенсію за особливі заслуги перед Україною ОСОБА_4 на підставі рішення Комісії від 27.07.2017 року.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Семків Н.Р. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила повному обсязі. Крім того, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки, відповідно до наданих повноважень, Казначейство жодним чином не порушило прав та законних інтересів позивача. Разом з тим, ОСОБА_4 не надано доказів того, що дії Комісії щодо призначення йому пенсії за особливі заслуги перед Україною саме з 23.03.2013 року, визнано незаконним, що є необхідною умовою при відшкодуванні матеріальної шкоди впорядку ст.1173 ЦК України.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

23.03.2013 року ОСОБА_6 скеровано поштовим відправленням на адресу Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова заяву про прийняття документів на розгляд Комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною для порушення клопотання щодо призначення зазначеної пенсії у відповідності з вимогами Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» від 15.06.2010 року за №2326-VI.

Листом начальника управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова Паленика О. №26/П від 03.04.2013 року ОСОБА_7 надано відповідь про відсутність правових підстав для скерування документів на розгляд Комісії з встановлення пенсії за особливі заслуги.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 26.03.2014 року задоволено позов ОСОБА_4 до Управління ПФУ в Галицькому районі м.Львова та визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова щодо відмови у передачі документів ОСОБА_4 на розгляд Комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною (справа №461/11220/13-а).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.07.2014 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в Галицькому районі м.Львова залишено без задоволення, постанову Галицького районного суду м.Львова від 26.03.2014 року у справі №461/11220/13-а залишено без змін.

22.10.2014 року ОСОБА_4 подано заяву на ім`я Голови Галицької районної адміністрації Іванчини І.Р. про порушення клопотання щодо встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною.

22.10.2014 року за №31-3426 Головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради Іванчиною І. подано до Комісії із встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Львівській обласній державній адміністрації клопотання про встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною ОСОБА_4 .

З Витягу із протоколу №17 засідання Комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Львівській облдержадміністрації від 25.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 відзначеного премією Ради Міністрів СРСР відмовлено у встановленні пенсії за особливі заслуги перед Україною та відхилено клопотання голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради як таке, що не відповідає вимогам пункту 6 ст.1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною».

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено, визнано незаконним рішення Комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Львівській обласній державній адміністрації, оформлене протоколом №17 від 25.11.2014 року, яким ОСОБА_4 відмовлено у встановленні пенсії за особливі заслуги перед Україною. Зобов`язано Львівську обласну державну адміністрацію в особі Комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною прийняти рішення про встановлення ОСОБА_4 пенсії за особливі за особливі заслуги перед Україною (справа №461/2314/15-а).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015 року апеляційну скаргу Львівської обласної державної адміністрації задоволено, постанову Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2015 року у справі №461/2314/15-а скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.05.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015 року скасовано. Постанову Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2015 року залишено в силі.

З листа першого заступника начальника головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.08.2017 року №1375/П-20 (1413/П-10) ОСОБА_8 , адресованого ОСОБА_4 , вбачається, що доплату пенсії за період з 22.10.2014 року по 26.06.2017 року ОСОБА_4 буде отримувати основними відомостями вересня 2017 року. Підстав для встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною з 22.03.2013 року у Комісії немає, оскільки заява про порушення клопотання та клопотання голови районної державної адміністрації з іншими документами на розгляд Комісії у 2013 році не поступали. Крім того, роз`яснено право оскарження у судовому порядку рішення органу, що встановллює пенсію за особливі заслуги перед Україною.

18.09.2017 року ОСОБА_4 скеровано заяви на адресу начальника Головного управління ПФУ у Львівській області та Львівської облдержадміністрації в особі Комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною, в яких просив розглянути заяву на засіданні Комісії та довести до її членів фактичний стан справи, викладений у заяві, вирішити остаточно по суті, згідно вимог ЗУ та наведених у даній заяві роз`яснень, питання щодо визначення дати призначення пенсії. Також просив виплатити йому за минулий час, без обмежень будь-яким строком суму пенсії, не одержаної ним своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію за період з 23.03.2013 року.

Листом заступника голови Комісії Стоколос-Ворончук О.О. №08-4998 від 27.10.2017 року надано відповідь ОСОБА_4 на заяви від 18.09.2017 року, з якої вбачається, що Комісією при Львівській обласній державній адміністрації, яка відбулася 06.10.2017 року прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за особливі заслуги перед Україною з 23.03.2013 року, так як заява про порушення клопотання та клопотання голови районної державної адміністрації з іншими документами на розгляд Комісії у 2013 році не поступали. Крім цього, в судовому порядку ОСОБА_4 оскаржувалось рішення Комісії про відмову у призначенні пенсії за особливі заслуги перед Україною на подану заяву про порушення клопотання від 22.10.2014 року.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено статтею 56 Конституції України.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема частиною першою вказаної норми передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В той же час, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З аналізу наведеної норми слідує, що положення статті 1173 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

За умовами даного делікту, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди органом державної влади, суду необхідно з`ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме встановити факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою.

Як передбачено статтею 1173 ЦК України для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою.

Однак, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

В той же час, в спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної виконавчої служби та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Проте, в даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконання судових рішень, 27.07.2017 року було прийнято рішення, оформлене протоколом №13 засідання Комісії про встановлення позивачеві пенсії за особливі заслуги перед Україною з 22.10.2014 року, тобто з дати подачі заяви про порушення клопотання, а не з 23.03.2013 року, тобто з дати надіслання ОСОБА_4 поштовим відправленням на адресу Управління ПФУ в Галицькому районі м.Львова заяву щодо призначення йому пенсії та відповідних документів. Вказане рішення позивачем не оскаржувалось та незаконність дій відповідача з приводу прийняття вказаного рішення не встановлена. А відтак, відсутні правові підстави для застосування статті 1173 ЦК України.

Суд також вважає недоведеним і факт спричинення шкоди та його розмір. Зокрема, суд приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що доводи ОСОБА_4 ґрунтуються лише на власних розрахунках.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем в установленому порядку не було доведено наявність неправомірної поведінки відповідача, шкоди та її розміру, причино-наслідкового зв`язку між діями органу та шкодою, що в свою чергу виключає цивільну відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду та вказує про відсутність підстав для її відшкодування.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 27.01.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Головуючий суддя Х.М. Мисько