Справа № 182/3879/20
Провадження № 2/0182/2019/2020
У Х В А Л А

Іменем України

06.08.2020 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ майна, що перебуває у спільній частковій власності.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху, виходячи з наступного.

Так, відповідно до чинного законодавства України, позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до п.п. 4, 5, 8, 9, 10 ч.3 ст.175 ЦПК України, повинен містити в собі: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Тобто, в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, позивач зобов`язаний був виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення. Позивач не зазначив обставини, тобто, ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог. Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідачів повинна мати правовий характер, тобто, бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Позивачу та його представнику було роз`яснено вимоги статей 356, 358, 364 ЦК України.

Однак, позивачем та його представником, всупереч вимог вищевикладених статей не було надано до суду доказів відмови нотаріуса у вчинені нотаріальної дії стосовно виділу часток; не надано доказів про те, чи було запропоновано відповідачам укласти відповідний договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна та посвідчити його нотаріально, оскільки, відповідно до викладених обставин у позовній заяві, вбачається, що сторони між собою фактично визначили порядок користування, на якому наголошує позивач.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року було направлено на адресу позивача і 29 липня 2020 року ним було отримано, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення.

03 серпня 2020 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява на виконання вимог вищевказаної ухвали суду.

Суддя, розглянувши дану заяву, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та ґрунтується на законі.

Згідно положень статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном, відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна, для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.3 ст.364 ЦК України).

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.364 ЦК України), у відповідності до ЗУ«Про нотаріат». Отже, можливість проведення виділу або поділу в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності (за домовленістю сторін), закон пов`язує з можливістю співвласників в оформленні письмового і нотаріально посвідченого договору.

Таким чином, при наявності вказаних обставин, зазначених у ст.364 ЦК України, позивач має право в будь-який час звернутися до нотаріуса з приводу виділу в натурі частки з нерухомого спільного майна, не звертаючись до суду з вказаним позовом.

Детально порядок визначення та зміни часток регламентовано «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до п.6.6 глави 1 розділу ІІ зазначеного «Порядку…», учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу).

Згідно до п.6.7 глави 1 розділу ІІ зазначеного «Порядку…», договір про визначення часток, зміну розміру часток є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. При цьому, нотаріус або підшиває один примірник такого договору до правовстановлюючого документа, або вчиняє на цьому документі службову відмітку щодо посвідчення договору про визначення, зміну розміру часток.

На підставі 6.11 глави 1 розділу ІІ зазначеного «Порядку…», якщо між учасниками спільної часткової власності виникають спори щодо визначення, зміни розміру часток, а також виділу частки спільного майна в натурі (поділу), нотаріус відмовляє у вчиненні такої нотаріальної дії і роз`яснює заінтересованим особам їх право звернутися до суду для вирішення цих спорів.

Проте, представником позивача 03 серпня 2020 року, всупереч вимогам закону,до заяви про усунення недоліків надано лист-роз`яснення №163/01-16 від 31 липня 2020 року. З якого вбачається, що приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М., у відповідності до вимог ЗУ «Про нотаріат», було роз`яснено, що при посвідчені правочинів нотаріус встановлює дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. При посвідчені правочинів нотаріус з`ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (ст.44 ЗУ «Про нотаріат»), виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Для посвідчення договору поділу майна в натурі до нотаріуса повинні з`явитися всі сторони правочину, в разі якщо одна із сторін не виявить бажання укладати правочин, спір вирішується в судовому порядку. Однак, жодного слова проте, що до нотаріуса з`явився хтось із сторін правочину в роз`яснені немає. Постанова про відмову у вчинені правочину через відсутність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позивачем до суду не надано.

Таким чином, на підставі викладеного, суддя вважає, що позивач та його представник вимоги, передбачені ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року не виконали. Тобто, заява про усунення недоліків та додатки додані до неї документи, в тому числі, лист №163/01-16 від 31 липня 2020 року, складений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М. на ім `я ОСОБА_2 містить роз`яснення та порядок щодо виділу майна, яке перебуває у спільній частковій власності і не містить доказів того факту, що ОСОБА_2 звертався до нотаріуса саме з вимогою про укладання правочину, що є предметом спору по справі.

Тобто, дана позовна заява та її вимоги, фактично є передчасними. Тому,у зв`язку із неможливістю встановлення порушення прав, свобод та інтересів жодної із сторін по справі, оскільки частки майна, що є у спільній частковій власності, повинні відповідати умовам та вимогам, що передбачені чинними законодавством, а також враховуючи ту обставину, що позивачем та його представником недоліки усунуті не були, суддя приходить до висновку про повернення позовної заяви.

За таких обставин, враховуючи вищевказані обставини, та, відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки позивачем недоліки не виправлені, вказану вище позовну заяву, відповідно до ст.185 ЦПК України, необхідно вважати неподаною та повернути позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 353 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву представника позивача Шашликова Дениса ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ майна, що перебуває у спільній частковій власності - вважати неподаною та повернути заявнику.

Роз"яснити позивачу, що згідно з ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал