Ухвала

03 серпня 2020 року

м. Київ

справа №607/14390/19

провадження № 61-10217ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,00 грн (по 7 500,00 грн на кожну дитину), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення старшою дитиною повноліття, а також стягнення з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 500,00 грн щомісячно, на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 14 червня 2019 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 05 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 500,00 грн щомісячно, на кожну дитину - змінити, зменшивши розмір аліментів з 3 500,00 грн до 2 500,00 грн щомісячно.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року залишено без змін. Здійснено розподіл судових витрат.

У липні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку до Верховного Суду подано касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 червня 2020 року, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є стягнення аліментів, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

У поданій касаційній скарзі заявник посилається на наявність обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки скаржник позбавлена можливості спростувати обставини, та встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи та справа має виняткове значення для заявника.

Разом з тим, перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Касаційна скарга не містить належного обґрунтування доводів із посиланнями на підпункт б) пункту 2) частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 червня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подана касаційна скарга на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Верховний Суд вважає за потрібним роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на дітей, в тому числі й на лікування дитини з інвалідністю.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко