Провадження 2/389/53/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Ябчик Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Данильчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду міста Знам`янка Кіровоградської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 02.11.2014 в розмірі 670385,65 грн., яка складається з основного боргу в сумі 295200 грн., 3% річних в сумі 29447,41 грн., пені в розмірі 345738,24 грн., також просить стягнути з відповідача судовий збір.

Свої вимоги мотивував тим, що 02.11.2014 між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким, він передав відповідачу грошові кошти в сумі 12000 доларів США з кінцевим терміном повернення 02.11.2016. На підтвердження цього договору відповідач ОСОБА_2 02.11.2014 написав відповідну розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. Не зважаючи на те, що строки повернення суми позики, передбачені розпискою, закінчилися, відповідач ОСОБА_2 станом на час звернення до суду борг так і не повернув. На його неодноразові нагадування з цього приводу відповідач ОСОБА_2 не реагує, зустрічей уникає, на телефонні дзвінки не відповідає. Також ОСОБА_1 вказав, що в період 13.06.2017 по 06.09.2017 він безпосередньо приймав участі в антитерористичній операції, що є підставою для зупинення строку позовної давності відповідно до п.4 ч.1 ст. 263 ЦК України. Вважає, що є всі належні докази щоб визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та просить захистити його порушене право.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги позивача, не визнав. Зазначив, що кошти отримані від ОСОБА_1 , за розпискою від 02.11.2014, частково повернуто останньому, надавши в якості доказів фото файли коштів, повернутих за період з 15.02.2014 по 20.02.2015). Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки невідомі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, крім того, просила застосувати під час ухвалення судом рішення, наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки позивачем під час подачі позовної заяви пропушено строк позовної давності протягом якого він мав право звернути з даним позовом до суду.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, судом встановлено наступне.

Із наданої суду розписки датованої 02.11.2014 вбачається, що ОСОБА_2 отримав в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12000 доларів США і зобов`язався повернути їх до 02.11.2016.

Аналізуючи зміст вказаної розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, відповідно до яких позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 12000 доларів США, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути зазначені умовні одиниці до певного строку, однак не зробив цього.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено ст. 3 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки ОСОБА_2 , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти ОСОБА_1 до певного строку.
В той же час, оскільки представником відповідача подано заяву про застосування до вимог позивача про стягнення боргу за розпискою від 02.11.2014 строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позивач просить прийняти до уваги те, що ОСОБА_1 в період 13.06.2017 по 06.09.2017 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, що є підставою для зупинення строку позовної давності відповідно до п.4 ч.1 ст. 263 ЦК України. Вважає, що є всі належні докази щоб визнати причину пропуску строку позовної давності поважною. Однак суд не приймає до уваги довідку надану позивачем про участь в антитерористичній операції в період з 13.06.2017 по 06.09.2017, як доказ поважності причини пропуску строку для звернення суду через наступне. З часу початку строку позовної давності про стягнення боргу за розпискою, а саме з 03.11.2017 по час закінчення такого строку, а саме 03.11.2019, позивач лише неповні три місяці приймав участь в антитерористичній операції, про що вказано в самому позові та підтверджено довідкою № 1101 від 06.09.2017 виданої командиром військової частини НОМЕР_1 . Поважність причин пропуску позовної давності в інший час можливості звернення позивача до суду, ним не надано.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. В матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження переведення на воєнний стан військової частини НОМЕР_1 .
Тобто у даних правовідносинах строк позовної давності до вимоги про стягнення боргу за розпискою від 02.11.2014, почався 03.11.2016, тобто з наступного дня з строку повернення коштів за вказаною розпискою. Оскільки до суду позивач звернувся 30.01.2020, а відтак строк позовної давності до вимог про стягнення боргу за розпискою від 02.11.2014 сплив 03.11.2019, тому суд приходить до висновку, що до вимог позивача слід застосувати строк позовної давності і з цих підстав у задоволенні позову, відмовити.

Ухвалюючи рішення суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат і враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити по фактично понесеним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263- 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Судові витрати у справі залишити по фактично понесеним.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Знам`янського

міськрайонного суду

Кіровоградської області Ябчик Н.М.