Справа № 201/2247/20
Провадження № 2/201/1796/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.

за участі:

представника позивача Іванової Т.М.

представника відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Агра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 березня 2020 року надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Агра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, відшкодування витрат спільної експлуатації електричних мереж, вартості послуг опалення по квартирі АДРЕСА_1 в сумі 14432,35 грн. з 01 вересня 2018 року по 29 грудня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ПрАТ «Агра» на праві приватної власності належить багатофункціональний комплекс « АДРЕСА_2 . Як власник комплексу позивач здійснює утримання-експлуатацію нерухомого майна в цілому та надає їх іншим власникам та орендарям нерухомого майна. ОСОБА_1 став власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2015 року. З цього часу відповідач не уклав наданий позивачем договір про відшкодування витрат з утримання будівлі і наданню послуг по його експлуатації № 032/ДК/АЄ від 01 липня 2015 року, проте такі послуги фактично надаються позивачем. У вересні 2018 року позивач був вимушений вже звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території та відшкодування витрат спільної експлуатації електричних мереж по квартирі, що належить відповідачу, за період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2018 року. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги були задоволені. 29 грудня 2018 року відповідач продав належну йому квартиру, проте за період з 01 вересня 2018 року по 29 грудня 2018 року залишилися не відшкодованими вартість спожитих житлово-комунальних послуг та спільне використання електричних мереж, а також вартість опалення, що склало 14432,35 грн. (а.с.1-12)

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 04 березня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.78).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.79).

До суду 20 березня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.80).

Ухвалою судді від 23 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Агра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.81-82).

Відповідачем ОСОБА_1 до суду 14 травня 2020 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження перебування комплексу на балансі ПрАТ «Агра». Крім того, відповідач стверджує, що проект договору, що доданий до позовної заяви, він бачить вперше та підписання проекту йому жодним чином не пропонувався. Також, відповідач посилається на те, що позивач не підтвердив факт надання комунальних послуг та не надав розрахунок нарахування заборгованості за кожним рахунком. При цьому, відповідач у зазначений період у квартирі фактично не проживав та послугами не користувався (а.с.92-94).

29 травня 2020 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому посилається на постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 201/9739/19 за позовом ПрАТ «Агра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій встановлені обставини, що не доказуються у зазначеній цивільній справі (а.с.106-112).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1656 від 14 грудня 2011 року, ПрАТ «Агра» на праві приватної власності належить багатофункціональний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 41-45).

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 січня 2015 року належала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 46-52). У подальшому 29 грудня 2018 року відповідач відчужив належну йому на праві приватної власності квартиру та даний час власником указаної квартири є інша особа.

ПрАТ «Агра» надає такі послуги за адресою будинку АДРЕСА_2 : обслуговування та поточний ремонт крівлі; обслуговування та поточний ремонт місць загального користування; обслуговування та поточний ремонт обладнання (ліфти, насосні станції та ін.); обслуговування, сервіс та поточний ремонт системи вентиляції в місцях загального користування; обслуговування та поточний ремонт силового електрообладнання в місцях загального користування; обслуговування, сервіс та поточний ремонт системи пожежної безпеки в місцях загального користування; обслуговування та поточний ремонт насосної станції; обслуговування фасадів (2 рази на рік); обслуговування та поточний ремонт зовнішнього підсвічування; опалення місць загального користування; кондиціонування систем загального користування (рецепція); електроенергія, що споживається у загальних зонах (використовується для вентиляції місць загального користування, зовнішнього підсвічування, підсвічування сходів та холів, роботи ліфтів, насосної станції, системи відеоспостереження); витратні матеріали (лампи, стартери, придбання господарського інвентаря) для місць загального користування; вивезення твердих побутових відходів; дератизація та дезінсекція місць загального користування (щомісячно); прибирання місць загального користування (витратний матеріал та зарплата технічного персоналу); зовнішнє прибирання території (витратний матеріал та зарплата технічного персоналу); спеціальний одяг для технічного персоналу, адміністратора, охорони; утримання прибудинкової території (ремонтування зливостоків, прибирання снігу, листя, пуху та ін.); заробітна платня адміністративного та інженерно-технічного персоналу; адміністративний контроль місць загального користування та прибудинкової території будівлі/обслуговування систем відеоспостереження.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно із статтями 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

ПрАТ «Агра» надає вище перелічені житлово-комунальні послуги і послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач у справі, у період часу з 01 вересня 2018 року по 29 грудня 2018 року був належною обслуговуючою організацією, а тому має права, передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 вересня 2018 року по 29 грудня 2018 року існує заборгованість у розмірі 14432,35 грн. (а.с.14).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Згідно із ч. 4 ст. 13 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила).

Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями.

Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З урахуванням наведеного відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати за надані позивачем і спожиті відповідачем житлово-комунальні та інші послуги.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, провадження № 61-34537св18), від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15, провадження № 61-33479св18).

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України).

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, статей 1, 7, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна.

Обов`язок відповідача з утримання належного йому майна виникає незалежно від обставин звернення до нього позивача з пропозиціями щодо оплати зазначених послуг чи укладення договору.

Відсутність договору між позивачем та відповідачем щодо утримання житлового будинку і прибудинкової території не є підставою для звільнення відповідача від сплати відповідних внесків на утримання будинку та прибудинкової території тощо за наявності підтверджених витрат на управління, утримання та збереження будівлі.

Також, суд звертає увагу нате, що непроживання відповідача у квартирі, яка належала йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє ОСОБА_1 , як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані ПрАТ «Агра».

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц.

Відповідачем не надано належних доказів на спростовування факту надання йому, як власнику квартири у багатоквартирному будинку, житлово-комунальних послуг ПрАТ «Агра», або ж надання послуг іншою особою. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості та компенсаційних виплат за несвоєчасну оплату комунальних послуг, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПрАТ «Агра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 14432,35 грн. за період з 01 вересня 2018 року по 29 грудня 2018 року та необхідність їх задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Агра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «Агра» () заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території та відшкодування витрат спільної експлуатації електричних мереж, вартості послуг опалення по квартирі АДРЕСА_1 , в розмірі 14 432 (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять дві) грн. 35 коп. за період з 01 вересня 2018 року по 29 грудня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «Агра» () у рахунок повернення судових витрат судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 10 серпня 2020 року.

Суддя С.О. Демидова