Справа № 289/1959/18
Провадження №6/283/4/2020
У Х В А Л А

31 січня 2020 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Міхненка С.Д.

за участю

секретаря судового засідання Ільніцької С.В.

представника заявника ОСОБА_1 адвоката Печериця Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про розстрочення виконання рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 травня 2019 року.

Зазначила, що відповідно до рішення суду від 07 травня 2019 року з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто суму боргу за договором позики від 10 травня 2018 року у розмірі 6300 доларів США.

09 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Д`яченко Є.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду від 07 травня 2019 року.

Станом на 24 грудня 2019 року з ОСОБА_1 підлягає до стягнення сума боргу у розмірі 6930 доларів США та 198,06 грн. витрат виконавчого провадження.

На даний час приватним виконавцем здійснюються виконавчі дії щодо реалізації нерухомого майна , належного заявнику.

ОСОБА_1 не в змозі сплатити вищезазначені кошти, оскільки, основною причиною, яка унеможливлює оплатити одразу всю суму боргу є вкрай тяжке матеріальне становище заявниці, пов`язане з відсутністю у останньої на даний час роботи, утриманням двох неповнолітніх дітей, доглядом за хворою матір`ю, яка страждає тяжким захворюванням.

Крім того, ОСОБА_1 є опікуном малолітньої дитини-сироти, а отже матеріально утримує ще її.

У зв`язку з даними обставинами ОСОБА_1 просить розстрочити виконання рішення суду на строк з лютого 2020 року по 11 листопада 2020 року, з сплатою щомісячно платежів по 693 долари США та за лютий місяць 2020 року ще додатково виконавчого збору у розмірі 198,06 грн.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Печериця Н.С. в судовому засіданні заяву підтримала повністю.

Від представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 та приватного виконавця Д`яченка Є.С. до суду надійшли заперечення по суті заяви, вважають, що скрутний майновий стан ОСОБА_1 не є підставою для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення.

У ОСОБА_1 є в наявності 76/100 часток квартири, яка розташована у м. Києві, вартістю 432400 грн. , на яку для виконання рішення суду може бути звернуто стягнення.

Також тривале невиконання рішення суду приводить до порушення законних прав позивача по справі ОСОБА_4 .

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази, суд вважає, що заява про розстрочення виконання рішення не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання рішення Малинського суду Житомирської області від 07 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_6 суми боргу за договором позики, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Д`яченком Є.С. 09 грудня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.61-63), а також постанову про арешт майна боржника (а.с.64-67) та постанова про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.68-69).

Згідно зі ст.129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.435 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 ст.435 ЦПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 зазначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Європейський суд з прав людини у відповідних рішеннях наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків.

Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року; рішення у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року).

Виходячи із вищезазначених норм, відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виняткових випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При чому, тягар доведення наявності беззаперечних підстав для застосування розстрочення виконання рішення суду лежить саме на особі, яка просить застосувати таку відстрочку.

Згідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для застосування розстрочення виконання рішення, ОСОБА_1 не надано.

В судовому засіданні представник заявника пояснила, що ОСОБА_1 працює у м. Києві без офіційного працевлаштування, також заявником не підтверджено, що її матір перебуває на її утримання та потребує постійного стороннього догляду.

Наявність у ОСОБА_1 двох неповнолітніх дітей, те, що вона є опікуном над малолітньою дитиною, не є винятковим випадком для розстрочення виконання рішення.

Також як встановлено в ході судового розгляду , приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Д`яченком Є.С. 09 грудня 2019 року накладено арешт на 76/100 часток квартири АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 , на яку для виконання рішення суду може бути звернуто стягнення.

Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення заяви для розстрочення виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258-260, 353, 435 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 травня 2019 року, яке ухвалено у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики від 10 травня 2018 року у розмірі 6300 доларів США. - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд Житомирської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: С. Д. Міхненко