Справа № 146/1731/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Скаковської І.В.,

за участі секретаря судового засідання Слободянюк Т.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гнатківської сільської ради Томашпільського району про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Гнатківської сільської ради Томашпільського району про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги ти, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області помер її батько ОСОБА_2 .

Після смерті батька відкрилася спадщина на належну йому як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Гнатківське» с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області, земельну частку (пай) в розмірі 1,56 умовних кадастрових гектар.

При складанні державного акту на право колективної власності на землю ОСОБА_2 був включений у списки осіб? які мають право на отримання земельної частки (паю) як члени КСП під № 1084.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, однак коли вона звернулася до Томашпільської державної нотаріальної контори, то їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця.

Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі і підготовче засідання призначено на 28 січня 2020 року.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явився, однак, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник Гнатківської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак голова сільської ради Басараба М.В. надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є донькою покійного ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 виданого 27 квітня 1960 року (а.с.10).

Позивач 24 серпня 1978 року уклала шлюб з ОСОБА_4 , взявши прізвище чоловіка ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно.

Як видно з довідки № 1008 від 20 листопада 2019 року, виданої виконкомом Гнатківської сільської ради ОСОБА_4., про те, що після смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав в с. Гнатків, спадкоємцем за законом залишилася ОСОБА_1 , яка проживає в с. Гнатків, яка прийняла спадщину відповідно до діючого законодавства на момент смерті батька - ОСОБА_2 , так як до дня смерті батька проживала разом із ним однією сім`єю, проводила похорон за власний рахунок. ОСОБА_1 на пртязі шести місяців після смерті батька ОСОБА_2 спадщину прийняла (а.с.13).

Згідно копії державного акту на право колективної власності на землю серії ВН №000009 ОСОБА_2 був внесений до списку громадян - членів КСП "Гнатківське" під порядковим номером 1084, які мали право на земельну частку (пай) (а.с. 8 зворот).

Згідно довідки № 1007 від 20 листопада 2019 року, виданої виконавчим комітетом Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області державний акт на землю на ім`я ОСОБА_2 зареєстрованого під № 1084 згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ВН 000009 не видавався (а.с.14).

З листа відділу у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області видно, що середній розмір земельної частки (паю) по Гнатківській сільській раді становить 1,56 ум.кад.га. (а.с.11).

Таким чином судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_2 був внесений до списку громадян - членів КСП "Гнатківське" під порядковим номером 1084, які мали право на земельну частку (пай), який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії ВН №000009, виданого Гнатківською сільською радою 20 грудня 1995 року, а тому спадкодавець мав право на земельну частку (пай), виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 23 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується затвердженими актами, які видають і реєструють сільські, селищні, міські, районні ради народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видавався КСП, кооперативу, акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і в колективній власності громадян. До державного акта додавався список цих громадян.

Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»).

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2, невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай); при неможливості надати земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», має бути надана із земель запасу

Відповідно до п. 7 даної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. № 899-ІV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Згідно з п.24 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 5 червня 2003 року № 899-ІУ, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Частиною 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

У листі від 10 грудня 2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку (пай) здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві (за місцем роботи або виходом на пенсію). Отже, невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП не позбавляє її права на земельну частку (пай).

Відповідно до довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою № 348/02-31 від 05 листопада 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця (а.с. 12).

Як видно з листа Державного нотаріального архіву Вінницької області спадкова справа на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_2 по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с.19).

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем першої черги за законом на спадщину є позивач ОСОБА_1 .

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в день смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Відповідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.ст. 525,526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ч. 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.23 ЗК України, ст.ст. 524, 549 ЦК УРСР України (1963 року), Указами Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 10 листопада 1994 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», ст.ст. 12, 13, 76, 78, 95, 200, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Гнатківської сільської ради Томашпільського району про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області право на земельну частку (пай) в розмірі 1,56 га в умовних кадастрових гектарах землі по Гнатківській сільській раді Томашпільського району Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, який передбачає, що до дня початку функціонування Єдиної су дової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: І. В. Скаковська