Справа № 462/1501/20 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/1475/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м.Львів

Справа № 462/1501/20

Провадження № 22ц/811/1475/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 15 квітня 2020 року у складі судді Кирилюка А.І.,

у справі

за позовомАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

10 березня 2020 року позивач звернувся з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2018 року у розмірі 15 838,37 грн., з яких: 8437,10 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8 437,10 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3954,20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 2216,67 грн.- відсотки на прострочений кредит згідно ст. 625, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 730,40 грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, Зазначає, що 18 жовтня 2018 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви б/н, за умовами якої банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказує, що відповідач надав згоду на те, що анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору. Просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 8 437, 10 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує АТ КБ «ПриватБанк». Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та штрафами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду - залишити без змін. В апеляційній скарзі посилається на доводи, які викладені у позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Із ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлено, що 18 жовтня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви б/н, за умовами якої банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З Анкети-заяви вбачається, що відповідач надав свою згоду на те, що ця Заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до розрахунку, наданого банком, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2018 року, станом на 20 грудня 2019 року становить 15 838,37 грн.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 цього Кодексудоговір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 цього Кодексупублічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно із ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд першої інстанції зазначив, що у заяві позичальника від 18 жовтня 2018 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2018 року за простроченим тілом кредиту 8437,10 грн.

Встановлено, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 жовтня 2018 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач користувався розміщеними на картковому рахунку коштами, що стверджується наданим розрахунком заборгованості, де відслідковується рух коштів по рахунку. Відповідач здійснював погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-240 цс 14.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Частиною другою ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до розділу 1 загальних положень Умов та Правил, які розміщені на офіційному сайті позивача, він публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Клієнт отримує доступ до до всіх послуг банку без обмежень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Встановлено, що 18 жовтня 2018 року відповідачем підписано Анкету- Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Підписавши Анкету-заяву, відповідач погодився, що така Анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг.

Крім того, 18 жовтня 2018 року відповідачем також підписано довідку про умови кредитування. У довідці зазначено: «Підтверджую отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування».У довідці зазначено: процентну ставку: у пільговий період 0,00001 % річних, поза межами пільгового періоду 43,2 % річних або 3,6 % на місяць; при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - подвійна процентна ставка, тобто 86,4 % річних або 7,2 % на місяць; штраф за прострочення платежів більш ніж на 30 днів 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; та інше.

Встановлено, що сторонами при укладенні кредитного договору досягнути усі істотні мови договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторони узгодили розмір відсоткової ставки та штрафів в підписаній вдповідачем довідці про умови кредитування.

У довідці про умови кредитування зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом та штрафи при порушенні зобов`язань.

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Колегія суддів, з урахуванням встановленого, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення із стягненням з відповідача, як передбачено умовами договору, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3 954, 20 грн. та штрафів в розмірі 500 грн. (фіксована частина) і 730, 40 грн. (процентна складова), всього в розмірі 5 184 грн.

Разом з тим, колегія суддів прийшла до висновку, що заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України в сумі 2 216, 67 грн. стягненню не підлягає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 4 014, 82 грн. судового збору.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.1, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2020 року в частині відмови у стягненні 3 954, 20 грн. заборгованості за простроченими відсотками, штрафів та розподілу судових витрат скасувати; в цій частині прийняти нове рішення.

У зазначеній частині позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, Код , рах. № НОМЕР_2 , МФО №305299) 3 954, 20 грн. ( три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири грн., 20 коп.) заборгованості за простроченими відсотками; 500 (п`ятсот) грн. штрафу (фіксована частина) та 730, 40 грн. (сімсот тридцять грн. 40 коп.) штрафу (процентна ставка), всього 5 184, 60 грн. (п`ять тисяч сто вісімдесят чотири грн. 60 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, Код , рах. № НОМЕР_2 , МФО №305299) 4 014, 82 грн. (чотири тисячі чотирнадцять грн. 82 коп.) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 11 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді