Ухвала

Іменем України

28 січня 2020 року

м. Київ

справа № 359/1814/19

провадження № 61-1594ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Блиставиця» на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», товариства з обмеженою відповідальністю «Блиставиця», відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, сектору з питань державної реєстрації Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій незаконними, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»), товариства з обмеженою відповідальністю «Блиставиця» (далі - ТОВ «Блиставиця»), відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, сектору з питань державної реєстрації Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій незаконними, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

У грудні 2019 року ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» подано заяву про закриття провадження у даній справі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2019 року в задоволенні заяви ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про закриття провадження у цивільній справі відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Блиставиця» на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2019 року повернуто.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що частиною першою статті 353 ЦПК України не передбачено можливості оскарження окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про закриття провадження у справі.

У січні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Блиставиця» на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 1) відмови у видачі судового наказу; 2) забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів; 3) забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову; 4) скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову; 5) зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення; 6) повернення заяви позивачеві (заявникові); 7) відмови у відкритті провадження у справі; 8) відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності; 9) передачі справи на розгляд іншого суду; 10) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 11) затвердження мирової угоди; 12) призначення експертизи; 13) визначення розміру судових витрат; 14) зупинення провадження у справі; 15) закриття провадження у справі; 16) залишення позову (заяви) без розгляду; 17) окрема ухвала; 18) стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 19) внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; 20) відмови ухвалити додаткове рішення; 21) роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення; 22) повернення заяви про перегляд заочного рішення; 23) відмови у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами; 24) поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; 25) виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню; 26) відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення; 27) розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця; 28) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 29) повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення; 30) звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; 31) тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; 31-1) скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; 32) визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; 33) тимчасового влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу; 34) оголошення розшуку відповідача (боржника) або дитини; 35) примусового проникнення до житла; 36) звільнення (призначення) опікуна чи піклувальника; 37) відмови у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу; 38) повернення заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу; 39) повернення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу; 40) залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; 41) відновлення повністю або частково втраченого судового провадження чи відмови в його відновленні. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Оскільки у вказаному переліку відсутня ухвала про відмову в задоволенні заяви про закриття провадження у справі, це свідчить про те, що вона не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

З наведеного вбачається, що законом передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку. У разі оскарження ухвали суду першої інстанції для апеляційного суду діє імперативна норма, яка передбачає повернення апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції відповідно до буквального змісту кожного з пунктів.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Volovik v. Ukraine» (Воловік проти України) від 06 грудня 2007 року, § 53, 55).

Європейський суд з прав людини також зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Shishkov v. Russia» (Шишков проти Росії), від 20 лютого 2014 року, § 110).

Отже, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку і повернув апеляційну скаргу, оскільки її подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не звернув увагу на рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року у справі № 3-рп/2010, від 02 листопада 2011 року у справі № 13-рп/2011, від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012, які ухвалені з аналогічного питання, не заслуговують на увагу.

Аналіз змісту рішень Конституційного Суду України у вказаних справах дає підстави для висновку, що при вирішенні питання, чи підлягає оскарженню окремо від рішення суду ухвала суду першої інстанції, слід враховувати можливість/неможливість особи, що подає апеляційну скаргу, поновити свої права в інший спосіб, ніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

За таких обставин правильним є висновок апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, оскільки заявник має право захистити свої права в інший спосіб, ніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності ухвали суду апеляційної інстанції внаслідок її постановлення суддею одноособово, а не у складі колегії суддів не приймаються касаційним судом, оскільки ґрунтуються на на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права.

Таким чином, Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ТОВ «Блиставиця» на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Блиставиця» на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», товариства з обмеженою відповідальністю «Блиставиця», відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, сектору з питань державної реєстрації Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій незаконними, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь