КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/7943/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9664/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Виниченко Л.М., по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання неправомірною бездіяльності щодо не зняття арешту, скасування арешту, заборони, зобов`язання вчинити дії, визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ПАТ «Універсал Банк» про визнання неправомірною бездіяльності щодо незняття арешту, скасування арешту, заборони відчуження майна, зобов`язання вчинити дії, визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору (а.с. 1-11).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року вказану скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику (а.с. 15-18).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 16 червня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Полєтаєв І.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та справу передати на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва для розгляду скарги по суті (а.с. 20-26).

На обґрунтування скарги зазначив, що відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 03 березня 2020 року № 1-03/03/2020 та на підставі ордеру серії АА № 1017670 від 04 червня 2020 року звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. Суд першої інстанції повернув вказану скаргу з тих підстав, що адвокат не підтвердив свої повноваження на подання скарги від імені та в інтересах ОСОБА_1 . Зазначив, що єдиним і достатнім документом, який підтверджує повноваження адвоката, як представника сторони, є ордер, оригінал якого було додано представником боржника до скарги і подано до суду першої інстанції. При наявності ордера адвокати не зобов`язані надавати суду копію або витяг з договору про надання правової допомоги для підтвердження їх повноважень як представників. Ордер може бути оформлений адвокатом тільки на підставі вже укладеного договору, тому повернення скарги є необґрунтованим. Вважає, що повернення скарги з формальних підстав унеможливило доступ заявника до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2020 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Полєтаєв І.О. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця (а.с. 1-11).

До скарги на бездіяльність державного виконавця адвокат Полєтаєв І.О., на підтвердження своїх повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 , долучив ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1017670, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 1-03/03/2020 від 03 березня 2020 року у Дніпровському районному суді міста Києва, Київському апеляційному суді, Верховному Суді. В ордері зазначено, що договором на надання правової допомоги права адвоката не обмежуються. Також долучив до скарги копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 12, 13).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року вказану скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику (а.с. 15-18).

Повертаючи скаргу заявнику суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю підтверджує правовий статус адвоката, однак не надає йому безумовного права підпису в інтересах та від імені скаржника, а ордер не є підтвердженням наявності повноважень адвоката на підпис та звернення до суду із заявою від імені та в інтересах скаржника, оскільки ордер не вказує на обсяг повноважень, наданих адвокату. При цьому до матеріалів заяви не долучено договору про надання правової допомоги № 1-03/03/2020 від 03 березня 2020 року, на який йдеться посилання в ордері. Також в ордері не відображено на надання правової допомоги у якій саме справі він виданий. Отже, вказаний ордер не є підтвердженням наявності повноважень адвоката на підпис та звернення до суду саме з цією скаргою від імені та в інтересах скаржника.

Колегія судді не погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За роз`ясненнями п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК (ст. 185 чинного ЦПК України).

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Тобто скарга на дії державного чи приватного виконавця має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ст. 175-177 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з п.п. 3, 6 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, в Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України. Бланки ордерів, згідно затвердженої типової форми, генеруються у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України www.unba.org.ua слідуючи командам системи.

За змістом п. 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року по справі № 9901/736/18 вже звертала увагу, що виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400-1 КК України).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ордер, який видано адвокатом відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція ЦПК України не вимагає.

У відповідності по ч. 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Тому не заслуговують на увагу висновки суду першої інстанції, що ордер не вказує на обсяг повноважень адвоката, зокрема, щодо наявності права підписувати апеляційну скаргу, інакше аніж на підставі договору про правову допомогу.

Посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що в ордері адвоката не відображено на надання правової допомоги у якій саме справі він виданий є помилковими, оскільки таких вимог до заповнення ордера Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене Рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що повернення скарги ОСОБА_1 є передчасним.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Отже, суду слід уникати зайвого і невиправданого надмірного формалізму у застосуванні норм процесуального права, які впливають на саму суть доступу до правосуддя.

Таким чином, колегія суддів визнала необґрунтованим висновок суду першої інстанції про повернення заявнику скарги з підстави, передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, а тому за правилами ст. 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 рокускасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання неправомірною бездіяльності щодо не зняття арешту, скасування арешту, заборони, зобов`язання вчинити дії, визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова