Справа № 192/1869/18
Провадження № 2/192/751/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" січня 2020 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання Корота Л.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 22 травня 1989 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї виданої Солонянської селищною радою № 909 від 26 вересня 2018 року у вищевказаному будинку окрім позивача зареєстрований син ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Однак останній не проживає в житловому будинку понад один рік без поважних причин. Також не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в приміщенні не має і взагалі будинком не цікавиться.

Перешкод у користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинив, а те, що відповідач не проживає та не користується його житлом є власним, особистим рішенням та волевиявленням відповідача, окрім того відповідач на праві приватної власності володіє будинком в якому і проживає. Оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном, і тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Позивач в підготовчому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення.

Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 22 травня 1989 року виданого виконкомом Василівською сільською радою, зареєстрованого 22 травня 1989 року Марганецьким міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1-96, належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_2 (а.с. 23-28).

Відповідно до актів підтвердження фактичного місця проживання від 10 травня 2018 року, 06 червня 2018 року та 20 вересня 2018 року, проведених депутатом Солонянської селищної ради Пікінер О.П. встановлено, що ОСОБА_2 з 2000 року не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , його особисті речі у будинку відсутні, участі в управлінні будинку не бере (а.с. 16-18).

З довідки Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року № 909 вбачається, що в будинку АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , 1948 року народження та ОСОБА_2 , 1977 року народження. ОСОБА_2 , за вказаною адресою не проживає (а.с. 21).

Згідно договору про надання послуг з постачання холодної води № 105566 від 01 квітня 2011 року укладеного між ТОВ «ГОЛЬФСТРІМ ІІ» та ОСОБА_1 , споживачем за адресою в АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 (а.с. 29-31).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом достовірно встановлено, що відповідач, який з 2000 року не проживає в будинку позивача, не є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , є членом сім`ї позивача, але є особою, місце проживання якої зареєстровано за вищезазначеною адресою і така реєстрація, перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право власності на свій будинок. Тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1).

На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , який мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , який мешкає: АДРЕСА_2 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 31 січня 2020 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.