ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1267/20 Справа № 185/3507/19 Головуючий у першій інстанції: Бондаренко В. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідач була дружиною ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу відповідач разом з неповнолітньою дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переїхали проживати в інше житло. Однак, його онук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився бути зареєстрованим у зазначеній квартирі попри те, що фактично у квартирі не проживає з 2007 року. Його особистих речей у квартирі немає. Відповідач не є членом його сім`ї, не несе тягар утримання спірної квартири, тоді як факт реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зазначеній квартирі створює перешкоди власниками квартири у реалізації їх прав щодо даної квартири. Тому, посилаючись на положення ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування цією квартирою.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року позов задоволено, визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомлення про вручення судових повісток. Від Служби у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скаргиі заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними в справі доказами, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності, по 1/4 частині кожному, належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.12.2002 року Відділом по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради згідно з розпорядженням від 12.12.2002 року №21488 (а.с. 12).

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2002 року по 03.07.2009 року, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 , виданого Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 13.02.1996 року (а.с. 7).

ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2009 року №2-3964/2009 у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів (а.с. 91).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2009 року у цивільній справі №2-3964/2009 позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 задоволено; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.07.2009 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 91).

Відповідно до копії довідки КП "Міський інформаційно-розрахунковий аналітичний центр" Павлоградської міської ради №2900 від 04.04.2019 року про реєстрацію та склад сім`ї, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

У спірній квартирі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у якості члена сім"ї його батька - третьої особи у справі ОСОБА_5 , що визнано сторонами та підтверджується письмовими матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у цьому ж будинку у сусідній квартирі за адресою по АДРЕСА_2 (всього зареєстровано 4 осіб), що підтверджується довідкою КП "Міський інформаційно-розрахунковий аналітичний центр" Павлоградської міської ради №4316 від 19.07.2019 року (а.с. 32).

Встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 , однак у ній не проживає, що визнано ОСОБА_1 . Апелянтом також зазначено, що ключі від дверей вищевказаної квартири ні їй, ні неповнолітньому сину ОСОБА_2 не надані; даний факт визнано позивачем; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Позивачем також представлено копію акту від 23.03.2019 року, складеного головою ОСББ "Сташкова, 23" у присутності двох свідків, відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою по АДРЕСА_3 , однак фактично не проживає, починаючи з листопада 2007 року (а.с. 13).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради №877/0/2-20 від 08.04.2020 року, вказаний орган опіки та піклування вважає за неможливе визнати неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою по АДРЕСА_3 (а.с. 157-158).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно з частиною 1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином одного із співвласників спірної квартири по АДРЕСА_3 , тобто третьої особи ОСОБА_5 , який є власником 1/4 частини вказаної квартири.

Наведене спростовує доводи позивача стосовно того, що ОСОБА_2 неправомірно зареєстрований у квартирі, оскільки не є членом сім`ї її власника (власників).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги підстави заявленого позову (стаття 391 ЦК України); встановивши, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є членом сім`ї (сином) одного із співвласників квартири по АДРЕСА_3 , колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Колегія наголошує, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Колегія звертає увагу, що позов у даній справі не пред"явлений батьком неповнолітньої дитини. ОСОБА_5 залучений до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; вимог про визнання сина таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою не заявляв.

Позов у даній справі заявлений ОСОБА_3 з посиланням на положення статті 391 ЦК України.

Однак, твердження позивача, що фактом реєстрації неповнолітнього ОСОБА_2 йому (позивачу) створюються перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 - є недоведеними, належного обґрунтування не наведено; позивачем не надано доказів створення таких перешкод ОСОБА_2 , клопотань про витребування відповідних доказів судом позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Посилання позивача на наявність заборгованості за комунальними платежами по вищевказаній квартирі не доводить створення перешкод позивачу у користуванні та розпорядженні житлом саме через реєстрацію у квартирі неповнолітнього ОСОБА_2 ; неповнолітній, у даному випадку, не має обов"язку сплачувати комунальні платежі; відповідний обов"язок несуть батьки неповнолітнього ОСОБА_2 , зокрема, батько дитини ОСОБА_5 , який є співвласником квартири.

Згідно змісту позовної заяви, позов з підстав ст. 405 ЦК України заявлений не був; позов не уточнювався та не доповнювався у передбаченій процесуальним законом формі. Однак, задовольняючи позов, суд першої інстанції застосував положення ст. 405 ЦК України, тобто вийшов за межі заявленого позову, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України, де передбачено, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

З урахуванням викладеного, встановивши порушення оскаржуваним рішенням прав та законних інтересів неповнолітнього ОСОБА_2 ; встановивши, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом без врахування висновків органу опіки та піклування, - колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , підлягає задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, з позивача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 1152 грн. 60 коп. (а.с. 52).

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в сумі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді