Ухвала

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 824/244/19
Номер провадження 22-вк/824/25/2020
Головуючий у суді першої інстанції Л.Д. Поливач

31 липня 2020 року місто Київ

Номер справи 824/244/19

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання Горак Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву Акціонерного товариства «Автоваз» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року, ухваленого у справі №43/2016 за позовом Публічного акціонерного товариства «Автоваз» до Дочірнього підприємства «Автоскладальний завод №2» Акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

АТ «Автоваз» звернулося до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року, ухваленого у справі №43/2016 за позовом Публічного акціонерного товариства «Автоваз» до Дочірнього підприємства «Автоскладальний завод №2» Акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про стягнення заборгованості.

Свою заяву АТ «Автоваз» мотивувало тим, що 26.12.2016 Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації було ухвалено рішення у справі №43/2016 за позовом АТ «Автоваз» до ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про стягнення заборгованості, яким з останнього на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 159303,11 євро, а також 11270 доларів США в рахунок відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору. Оскільки, вказане рішення міжнародного комерційного арбітражного суду набуло остаточності та підлягає обов`язковому виконанню, а ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» у добровільному порядку відмовляється його виконувати, АТ «Автоваз» змушене було звернутися до суду із даною заявою, відповідно до вимог якої просило суд визнати зазначене вище рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26.12.2016, що ухвалене у справі №43/2016, та надати дозвіл на його примусове виконання із наданням вказівки про видачу виконавчого листа.

У відповідності до вимог ч.4 ст.477 ЦПК України про надходження заяви Київським апеляційним судом було повідомлено відповідача арбітражного розгляду та запропоновано йому подати можливі заперечення щодо цієї заяви.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 березня 2020 року заяву було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник відповідача арбітражного розгляду - ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» - Тоцький Б.А. у судовому засіданні проти заяви АТ «Автоваз» заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях, що були направлені на адресу суду.

Представник позивача арбітражного розгляду - АТ «Автоваз» - Орлов О.І. у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи. При цьому,станом на момент проведення судового засідання від останнього надійшло клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності представника АТ Автоваз».

Оскільки абзацом другим частини першої статті 477 ЦПК України передбачено, що неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви, а також враховуючи той факт, що судом у відповідності до вимог частини шостої вказаної норми не встановлено поважних причин для відкладення розгляду заяви, суд вважав за можливе провести розгляд даної справи за відсутності представника позивача у арбітражному розгляді.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, а також зваживши доводи заяви та подані проти неї заперечення відповідача у арбітражному розгляді, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2011 між ВАТ «Автоваз» та ДП «Автоскладальний завод №2» ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» було укладено договір передачі прав на використання технології, конструкторської та нормативно-технічної документації, відповідно до умов якого ВАТ «Автоваз» надала ДП «Автоскладальний завод №2» ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» за винагороду, що сплачується, права на використання технологій і конструкторської та нормативно-технічної документації, зазначених у договорі, на території і протягом терміну дії договору (а.с.126-173, 174-229, т.1).

Відповідно до п.6.1 вказаного договору сторони погодили, що за право використовувати технології і конструкторську та нормативно-технічну документацію по договору, приймаюча сторона виплачує передаючій стороні винагороду, яка визначається ставкою роялті в розмірі 1% від вартості поставлених складальних комплектів. Орієнтовний розмір винагороди за договором за період з 01.01.2010 по 31.12.2011 становить 46666605 російських рублів.

При цьому, в укладеному між сторонами договорі, а саме у п.11.2 міститься арбітражне застереження, відповідно до якого у разі, якщо сторони в претензійному порядку не прийдуть до вирішення спорів, розбіжностей або вимог, що виникають за договором або в зв`язку з ним, в том у числі щодо виконання договору, його порушення або недійсності, то такі спори підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації, м.Москва, у відповідності з його регламентом і законодавством Російської Федерації. Мова судочинства - російська.

Посилаючись на невиконанням ДП «Автоскладальний завод №2» ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» своїх зобов`язань за укладеним з АТ «Автоваз» договором, останнє на підставі п.11.2 вищевказаного договору звернулося до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації з позовом.

26 грудня 2016 року Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації було ухвалено рішення у справі №43/2016 за позовом ПАТ «Автоваз» до ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про стягнення заборгованості. Вказаним рішенням з ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» на користь ПАТ «Автоваз» стягнуто заборгованість у сумі 159303,11 євро та 11270 дол.США у відшкодування понесених витрат позивача зі сплати арбітражного збору (а.с.75-84, 85-95, т.1). Дане рішення було прийняте в судовому засіданні 03.11.2016 у складі голови складу арбітражу Драгунова В.В. та арбітрів Лободи А.І. , Дмитрієвої Г.К. , складене та підписано в трьох примірниках, з яких один призначений для зберігання в справах МКАС, один - для позивача, один - для відповідача.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки №1800-43/732 від 14.03.2019, виданої Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації, вищевказане рішення є остаточним та стало обов`язковим для виконання з дати його винесення, тобто з 26.12.2016. Будь-яких додаткових актів для набрання ним чинності не потребується (а.с.108, 109-110, т.1).

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Частиною 1 статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

У відповідності до положень частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в Главі 3 Розділу ІХ ЦПК України «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів».

Згідно з вимогами частини першої статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності

У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (частина друга статті 474 ЦПК України).

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати, чи законним є прийняте рішення, обговорювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Міжнародно-правовою основою визнання та виконання іноземних арбітражних рішень в Україні є Нью-Йоркська Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року (далі - Конвенція, Нью-Йоркська конвенція 1958 року), яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року.

Конвенція встановлює, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові і приводить їх до виконання згідно з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених у нижченаведених статтях Конвенції.

Стаття 4 Конвенції визначає, що для визнання і приведення у виконання рішення іноземного арбітражного суду сторона, яка просить про таке визнання і виконання, при подачі відповідного прохання надає: a) належним чином засвідчений оригінал арбітражного рішення або належним чином завірену копію такого; b) оригінал арбітражної угоди або її належним чином засвідчену копію. Якщо арбітражне рішення або угода викладені не офіційною мовою тієї країни, де порушене клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, також надається переклад цих документів на офіційну мову. Переклад засвідчується офіційним чи присяжним перекладачем чи дипломатичною або консульською установою.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 476 ЦПК України до заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу додаються: 1) оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або нотаріально завірена копія такого рішення; 2) оригінал арбітражної угоди або нотаріально звірена копія такої угоди; 3) документ, що підтверджує сплату судового збору; 4) копії заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу відповідно до кількості учасників судового розгляду; 5) довіреність або інший документ, що підтверджує повноваження особи на підписання заяви; 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених у пунктах 1-3 та 5 цієї частини документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України, якщо вони викладені іншою мовою.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року, ухваленого у справі №43/2016, АТ «Автоваз» дотрималось визначеного статтею 475 ЦПК України порядку та трирічного строку на подання заяви про визнання та надання дозволу на виконання вказаного вище рішення.

З матеріалів справи також вбачається, що до заяви АТ «Автоваз» долучено документи у відповідності до переліку, визначеного статтею 4 Конвенції, що узгоджуються з положеннями статті 476 ЦПК України та статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», а саме: нотаріально завірена копія арбітражного рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року; нотаріально завірена копія арбітражної угоди (Договору передачі прав на використання технології, конструкторської та нормативно-технічної документації від 10.06.2011).

До заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу також долучено офіційні переклади вищевказаних документів на українську мову.

У направлених до суду письмових запереченнях проти поданої АТ «Автоваз» заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року, ухваленого у справі №43/2016, ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» просило суд відмовити у задоволенні вищевказаної заяви з тих підстав, що підприємство, як сторону арбітражного розгляду, не було належним чином повідомлено про дату, час і місце арбітражного розгляду. Зокрема вказувало, що згідно доданої до вищевказаної заяви нібито копії повідомлення про вручення боржнику повістки, остання була отримана особою « ОСОБА_3 », проте, станом на момент вручення такого документу у штаті відповідача не працювало жодної особи з прізвищем « ОСОБА_3 », « ОСОБА_3 » або « ОСОБА_3 ». При цьому, відповідно до наявної на офіційному веб-сайті кур`єрської служби інформації, відправлення за вказаним заявником номером загалом відсутнє.

Одночасно, заперечуючи проти поданої АТ «Автоваз» заяви, ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» просило суд відмовити у задоволенні даної заяви також з тих підстав, що виконання вказаного рішення порушить публічний порядок України, так як створить реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України. Вказувало, що позивач має двох офіційних дилерів в окупованому Криму та м.Севастополь, що зареєстровані на тимчасово окупованій території, за російським законодавством. Тому, визнання та виконання даного арбітражного рішення, що ухвалене судом держави-агресора на користь підприємства, яке веде бізнес в окупованому Криму, буде прямо суперечити публічному порядку України.

Перелік підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначено в статті 478 ЦПК України, яка узгоджується з положеннями статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Вищевказаними нормами передбачено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що:

а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або

б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або

ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що:

а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або

б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Аналогічні підстави для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення містяться і в статті 5 Конвенції.

Отже, тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви позивача у арбітражному розгдяді.

Так, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Вивчивши викладені боржником заперечення проти поданої АТ «Автоваз» заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення арбітражного суду, а також дослідивши додані до них докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» в частині його неналежного повідомлення про день, час та місце проведення арбітражного розгляду, та відповідно про відсутність підстав для відмови у задоволенні поданої АТ «Автоваз» заяви, виходячи з наступного.

Згідно реквізитів сторін договору передачі прав на використання технології, конструкторської та нормативно-технічної документації від 10.06.2011 юридичною адресою ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» значиться - 04176, Україна, м.Київ, вул.Електриків, 29-А, а поштовою - 18029, Україна, м.Черкаси, вул.Сумагаїтська, 8/2.

Відповідно до поданих разом із заявою копій повістки та транспортної накладної про пересилання кореспонденції вбачається, що направлена 12.09.2016 арбітражним судом кореспонденція була 13.09.2016 вручена уповноваженим особам підприємства як за юридичною, так і за поштовою адресою боржника (а.с.111-121, т.1).

Отже, матеріалам справи підтверджено факт належного повідомлення ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про арбітражний розгляд.

При цьому суд відхиляє викладені боржником у запереченнях доводи щодо відсутності у його штаті особи, якою було отримано направлену на адресу підприємства вищевказану поштову кореспонденцію, оскільки остання згідно транспортних накладних була отримана уповноваженими особами підприємства 13.09.2016, а надана боржником довідка про відсутність у штаті особи з прізвищами « ОСОБА_3 », « ОСОБА_3 », « ОСОБА_3 », виготовлена останнім за наявною інформацією станом на 18.10.2016 (а.с.10, т.2).

Доказів із зазначенням осіб, які станом на 13.09.2016 були уповноважені на підприємстві відповідача на отримання вхідної поштової кореспонденції в ході розгляду даної справи надано не було.

Одночасно за змістом рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року, ухваленого у справі №43/2016, убачається, що відповідачем в ході арбітражного розгляду було подано клопотання про зупинення провадження у арбітражній справі, що в свою чергу свідчить про обізнаність останнього про такий розгляд.

Що стосуються викладених ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» у поданих запереченнях тверджень про те, що надання дозволу на виконання вказаного арбітражного рішення буде суперечити публічному порядку України, суд виходить з наступного.

Основоположним принципом Нью-Йоркської конвенції визначено, що держава, що її відписала, зобов`язана визнавати іноземні арбітражні рішення обов`язковими та виконувати їх. Нью-Йоркська конвенція, презюмуючи обов`язковість арбітражного рішення, передбачає вичерпний, що не підлягає розширеному тлумаченню, перелік підстав, за яких компетентний суд може відмовити у визнанні та виконанні арбітражного рішення.

Підстави, наведені в пункті 2 статті V Нью-Йоркської конвенції, охороняють публічні інтереси держави, в якій подано клопотання про примусове виконання, та, відповідно, суди вправі використовувати їх exofficio, тобто в силу власних зобов`язань суду держави, після подання заяви про визнання й звернення до виконання арбітражного рішення.

Тобто суд держави, в якій подане таке клопотання, зобов`язаний exofficio, згідно з природою власних повноважень та його правовим статусом у державі, перевірити за власною ініціативою та в обов`язковому порядку дотримання публічного порядку в кожному випадку, незалежно від того, чи посилається сторона, яка заперечує проти визнання та звернення до виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, на предмет існування названих перешкод для такого звернення і його задоволення судом.

Такі обов`язки покладаються на суд держави, який діє від її імені, реалізуючи владні повноваження від імені країни як публічно-правового утворення.

Так, відповідно до пункту другого частини першої статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише коли суд визначить, що: об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України, арбітражне рішення суперечить публічному порядку (ordepublic) України.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про міжнародне приватне право» норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно несумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. Відмова в застосуванні права іноземної держави не може ґрунтуватися лише на відмінності правової, політичної або економічної системи відповідної іноземної держави від правової, політичної або економічної системи України.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи: у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, не порушення територіальної цілісності тощо.

Під публічним порядком у цьому та інших випадках, коли незаподіяння йому (публічному порядку) шкоди обумовлює можливість визнання і виконання рішення, належить розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний і державний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

Застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.

Таким чином, головним завданням застереження про публічний порядок у міжнародному праві є вирішення колізій різних країн.

Об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.

Статтею 12 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно не сумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. У разі якщо суд розглядає спірні правовідносини на підставі домовленості сторін, публічний порядок цієї держави безпосередньо не зачіпається.

Отже, посилання на порушення публічного порядку може мати місце тільки у випадках, коли виконання іноземного арбітражного рішення несумісне з основами правопорядку держави.

Та обставина, що АТ «Автоваз» є компанією Російської Федерації, яка, у свою чергу визнана в Україні державою-агресором, не може слугувати підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Спір між сторонами, які є суб`єктами господарювання, виник на підставі договору передачі прав на використання технології, конструкторської та нормативно-технічної документації. Предметом вказаного договору було надання ВАТ «Автоваз» за винагороду саме ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» права на використання останнім технологій і конструкторської та нормативно-технічної документації, зазначених у договорі, на території України і протягом терміну дії цього договору. При цьому, вказаний договір було укладено між сторонами 10.06.2011, тобто до російської інтервенції до АР Крим та початку війни на сході країни (квітень 2014 року).

В ході розгляду даної заяви ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» не було доведено належними та допустимими доказами того факту, що визнання та виконання арбітражного рішення вплине на суспільні, економічні та соціальні основи діяльності держави Україна або в результаті його виконання будуть вчинені дії, які прямо заборонені законодавством України або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави Україна.

Арбітражне рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки це рішення ухвалено виключно стосовно відповідача як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, поширює свою дію тільки на боржника.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства України, посилання на публічний порядок можуть мати місце тільки у випадках, коли виконання іноземного арбітражного рішення несумісне з основами правопорядку держави, а події, які сталися в Україні починаючи з лютого-березня 2014 року, та визнання Російської Федерації країною-агресором по відношенню до України не вплинуло на приватноправові відносини, що склалися між АТ «Автоваз» та ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» на підставі договору та на їх зобов`язання, що виникли на підставі цього договору.

Таким чином, передбачених статтею V Конвенції, статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» підстав для відмови у наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу під час розгляду цієї справи не встановлено.

При цьому, як вказує Верховний Суд у своїй постанові від 05 вересня 2018 року у справі №761/46285/16-ц, необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і буде носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших країнах.

Відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення порушуватиме частину першу статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти (рішення у справі «Stran Greek Refineries and Statits Andreadis v. Greece» від 09 грудня 1994 року, серія А, №301-В).

Згідно з положеннями частин першої та шостої статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Якщо в рішенні міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті або валютах, суд, який розглядає це клопотання, вказує в своїй ухвалі суму стягнення у валюті, зазначеній в рішенні міжнародного комерційного арбітражу, а за заявою стягувача суд визначає суму стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Оскільки рішенням міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті та стягувач не звертався з заявою про визначення суми стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали, тому суд вказує в ухвалі суму стягнення у валюті, зазначеній в рішенні міжнародного комерційного арбітражу.

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року, ухваленого у справі №43/2016, тому заява АТ «Автоваз» про визнання та надання дозволу на виконання даного рішення підлягає задоволенню.

Відповідно, слід видати виконавчі листи на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року, ухваленого у справі №43/2016 яким вирішено: «Стягнути з дочірнього підприємства «Автоскладальний завод №2» акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс», Україна, на корить Публічного акціонерного товариства «Автоваз», м.Тольятті, Російська Федерація, заборгованість у сумі євро 159303,11, а також суму доларів США 11270 у відшкодування витрат позивача зі сплати арбітражного збору».

Також, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з ДП «Автоскладальний завод №2» АТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» на користь АТ «Автоваз» підлягає стягненню 34 Євро 43 цента судового збору.

На підставі ст.ст.1, 2, 35, 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», та керуючись, ст.ст. 141, 268, ч.2 ст.351, 474, 477,478, 479 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Заяву Акціонерного товариства «Автоваз» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року, ухваленого у справі №43/2016 за позовом Публічного акціонерного товариства «Автоваз» до Дочірнього підприємства «Автоскладальний завод №2» Акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про стягнення заборгованості задовольнити.

Визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року, ухваленого у справі №43/2016 за позовом Публічного акціонерного товариства «Автоваз» до Дочірнього підприємства «Автоскладальний завод №2» Акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про стягнення заборгованості.

Видати виконавчий лист на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 грудня 2016 року, ухваленого у справі №43/2016, яким вирішено:

«Стягнути з дочірнього підприємства «Автоскладальний завод №2» акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс», Україна, на корить Публічного акціонерного товариства «Автоваз», м.Тольятті, Російська Федерація, заборгованість у сумі євро 159303,11, а також суму доларів США 11270 у відшкодування витрат позивача зі сплати арбітражного збору».

Стягнути з дочірнього підприємства «Автоскладальний завод №2» акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс», Україна, на корить Публічного акціонерного товариства «Автоваз», м.Тольятті, Російська Федерація, витрати по сплаті судового збору у сумі 34 Євро 43 цента.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Київський апеляційний суд.

Ухвала, якщо вона не буде оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повна ухвала суду складена 05 серпня 2020 року.

Суддя Л.Д. Поливач