Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3187/19

номер провадження 2/695/447/20

22 липня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Розпутньої І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Золотоноша цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що між позивачем і відповідачем укладено договір б/н від 19.04.2011 р., відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором у останнього утворилася заборгованість перед позивачем, розрахунок якої додано до позову.

Станом на 05.09.2019 року заборгованість становить 93601,36 гривень та складається з наступного:

- 30954,31 гривень - заборгованість за тілом кредиту;

- 26497,90 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 30315,75 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

- 900,00 гривень нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг:

- 500,00 гривень - штраф (фіксована частина);

- 4433,40 гривень - штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене та посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 93601,36 гривень та судові витрати.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача надійшов відзив, в якому позовні вимоги не визнані повністю, оскільки хоча вона і могла підписати у банку у 2011 році заявку, форму, бланк, тощо, однак на даний час вона не пам`ятає ні дату, ні часу підписання таких документів, оскільки не отримувала пояснень щодо підписаних документів. У розрахунку до позову позивач не зазначає, про який саме кредитний договір йде мова та не додає його копії до позовної заяви. У анкеті позичальника відсоткова ставка не зазначена, та не зазначено відповідальність у вигляді неустойки (штрафу, пені). Витяг з умов та правил надані позивачем не може братися до уваги , оскільки він повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). При підписанні анкети банк не дотримався вимог ст. 11 Закону № 1023 про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов , про які вважав узгодженими банк. Оскільки були відсутні досягнення згоди сторін по всім істотним умовам договору, то немає підстав вважати, що був укладений кредитний договір. Також вказує на те, що позивач при нарахуванні заборгованості не врахував строк позовної давності у 3 роки.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому вказав, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку , складають Договір про надання банківських послуг, внаслідок чого відповідач отримав банківську картку. Відповідачем була підписана анкета-заява, в якій чітко визначено, що відповідач висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна». З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неодноразово здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів і сплачувала заборгованість за договором. Сторони за договором визначили, що у разі порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів Банком нараховується штраф за формулою 500 грн. + 5 % від заборгованості за кредитом. Строк позовної давності визначається терміном дії кредитної картки, а враховуючи, що строк випущеної картки до останнього дня 07.2021 року, то строк позовної давності не минув.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник пояснив, що банк надає послуги шляхом розміщення пропозицій. 19.04.2011р. відповідачка звернулася у банк із заявою про видачу кредитної картки, в той же день відповідачем було підписано анкету-заяву, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено порядок та суми пені і штрафів за невиконання умов кредитного договору. У тіло кредиту враховуються: зняті кошти, кошти з відсотків та інші платежі (страхування кредиту).

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та надала пояснення про те, що нею не було підписано договір, де була б зазначена процентна ставка. Умов кредитування за 2011 рік на сайті Приватбанку немає. Кредитний ліміт спочатку був встановлений у розмірі 500 грн., а потім банк змінював кредитний ліміт і відсоткову ставку, з якими вона ознайомлювалася. Отриманою кредитною карткою вона користувалася, але останній рік не користувалася.

Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до заяви № б/н від 19.04.2011 року (далі - договір) відповідач зверталася до банку з заявою на отримання кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 05.09.2019 року заборгованість становить 93601,36 гривень та складається з наступного:

- 30954,31 гривень - заборгованість за тілом кредиту;

- 26497,90 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 30315,75 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

- 900,00 гривень нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг:

- 500,00 гривень - штраф (фіксована частина);

- 4433,40 гривень - штраф (процентна складова).

У довідці про умови кредитування зазначені види та розмір зобов`язань за кредитом.

Відповідно до доданої до позовної заяви довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», сторони визначили всі істотні умови договору кредиту, в якому передбачили базову процентну ставку в розмірі 3%, строки щомісячних платежів, пеню та штрафи за несвоєчасне погашення суми заборгованості.

Вказана вище заява позичальника та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду» підписані відповідачем, та відповідних доказів на спростування їх підписання останнім не надавались.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку позивач.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення визначаються сторонами у самому договорі).

Банк, заявляючи позовні вимоги про стягнення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості станом на 05.09.2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Зазначеними документами визначені, в тому числі пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також додаткові положення щодо дії договору, строку повернення кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії) та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту банку (позивача) належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, порядку повернення кредиту, надані банком (позивачем) Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливого розгляду справи судом.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, крім фіксованої частини штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, яка діяла на момент укладення договору).

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки останній є значним за обсягом документом, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач виконав вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, яка діяла на момент укладення договору), зокрема щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З вказаних підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

У разі, якщо фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав і законних інтересів судом шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

З наданих суду довідок про рух коштів вбачається, що відповідач дійсно користувалася кредитними коштами. Отже, стягненню підлягає також заборгованість за тілом кредиту.

У частині позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту слід зазначити наступне.

Пункт 1.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг визначає терміни і поняття, при цьому поняття тіло кредиту та прострочене тіло кредиту в ньому відсутні.

Прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті банку в термін, передбачений договором (п.п. 1.1.1.60 Умов та Правил надання банківських послуг).

Враховуючи, що стягненню з відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих за допомогою банківської карти коштів, а також те, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. За таких обставин заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин при зверненні до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог позивачем.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача про стягнення із відповідача суми нарахованої пені за прострочене зобов`язання та процентної складової штрафу, слід відмовити, оскільки позовна заява та додані до неї докази належного обґрунтування порядку їх нарахування не містять, а додані до позовної заяви розрахунок заборгованості та виписка по рахунку містять суттєві протиріччя, що викликає сумніви у достовірності проведених розрахунків позивача.

У довідці про умови кредитування визначена фіксована сума штрафу в розмірі 500,00 грн., за порушення зобов`язань, яка підлягає задоволенню.

Водночас, враховуючи отримання відповідачем суми кредиту та користування нею, із відповідача належить стягнути заборгованість за тілом кредиту, яка становить 30954,31 грн. та фіксовану частину штрафу в сумі 500,00 грн.

Вказана позиція відповідає зазначеній вище правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена в рішенні від 03.07.2019 року по справі №342/180/17. Так у вказаному рішенні зазначено, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Що стосується строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 19.04.2011 року відповідач отримав кредитну картку та користувався кредитними коштами, що стверджується відповідними розрахунками заборгованості та випискою по картковому рахунку.

Як вбачається судом із розрахунку заборгованості, наданої позивачем, відповідач користувався кредитною карткою та сплачував кошти за користування нею.

Будь-яких доказів на спростування зазначених розрахунків позивача, відповідачем надано не було.

Із наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідача судом вбачається, що відповідач 10.12.2018 року здійснювала погашення суми боргу.

Будь-яких доводів чи доказів на спростування розрахунків та відомостей про рух коштів по рахунку відповідача, останнім надано не було.

Строк дії картки позивачем може пролонгуватися щороку, а сам відповідач продовжуючи користуватися нею фактично погоджувався на таку пролонгацію.

Також в матеріалах справи міститься довідка позивача, в якій зазначені кредитні картки, отримані відповідачем. Остання кредитна картка видана 21.09.2017 і термін її дії до липня 2021 р.

Враховуючи, що позовна заява подана позивачем 23.09.2019 року, вбачається, що остання подана в межах строку загальної позовної давності.

Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 1921,00 грн., оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 34% (31454,31*100/93601,36), тому з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 653,14 грн. (1921*34:100).

Керуючись ст.ст. 4, 141, 259, 263-265, 279, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.04.2011 року станом на 05.09.2019р. у розмірі 31454 (тридцять одну тисячу чотириста п`ятдесят чотири) грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 653,14 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»», Код рах. № НОМЕР_1 , МФО № 305299 (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 27 липня 2020 року.