Єдиний унікальний номер 225/1892/17
Номер провадження 22-ц/804/2371/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Гапонова А.В.,

за участю секретаря Кіприк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу №225/1892/20 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року (суддя Геря О.Г.),

в с т а н о в и в :

13 квітня 2017 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг б/н від 21 листопада 2011 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. ОСОБА_1 не в повному обсязі сплачувала борг за кредитом та відсотками, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 28 лютого 2017 року становить 38452,30 грн., яка складається з: 3771,66 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 29377,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2996,16 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1807,25 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 38452,30 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 3771,66 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 29377,23 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору у сумі 1379,34 коп.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 29 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

З вказаним рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 29377,23 грн. та понесених судових витрат на сплату судового збору в сумі 1379,34 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом явно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, вказані перевищення не відповідають засадам цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності. Під час укладання кредитного договору діяла процентна ставка 2,5% на місяць, яка з 01 вересня 2014 року була підвищена в односторонньому порядку банком до 2,9% на місяць, а з 01 квітня 2015 року до 3,6% на місяць, при цьому банк не інформував відповідачку про збільшення процентної ставки, а тому у позивача не було підстав обраховувати заборгованість по відсотках по цьому кредитному договору, виходячи з підвищених відсоткових ставок. Крім того, відповідачці була відкрита кредитна картка терміном до червня 2015 року, а тому з урахування висновку Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 заборгованість по процентах за цим кредитним договором має розраховуватися у межах погодженого сторонами строку кредитування до червня 2015 року.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідачки ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

В апеляційній скарзі відповідачка оскаржує рішення суду в частині стягнення відсотків.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3771,66 грн. відповідачкою не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення зазначеним вимогам закону повністю не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 21 листопада 2011 року було укладено кредитний договір б/н (а.с.6), відповідно до якого відповідачка, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк» та отримала кредит у сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, складає між нею та позивачем, договір відповідно до якого відповідачка зобов`язалася повернути наданий кредит, а також сплатити відсотки за користування ним.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 21 листопада 2011 року станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 38452,30 грн., що складається з: 3771,66 грн. - заборгованість за кредитом, 29377,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2996,16 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1807,25 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір, за яким відповідачка свої зобов`язання виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідачки.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції частково погодитися не можна.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 21 листопада 2011 року процентна ставка не зазначена, а зазначений вид кредитної картки - платіжна картка кредитка Універсальна» (а.с.6).

Проте у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 21 листопада 2011 року, зазначені базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с.7). Зазначена довідка підписана від імені ОСОБА_1 .

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складову його вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті:. https:/ / privatbank.ua/ terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: https:/ / privatbank .ua/ terms/pages/70/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви в розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача https:// privatbank .ua /terms/pages/70/ неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин 21 листопада 2011 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом 13 квітня 2017 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «Приватбанк» Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачкою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку, що розміщені на сайті: https:/ / privatbank.ua/ terms/pages/70/ та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 листопада 2011 року шляхом підписання анкети-заяви, тому висновок суду в цій частині не повністю відповідає обставинам справи.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Отже, в цій частині висновок суду першої інстанції відповідає закону.

Разом з тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку, також послався на довідку про умови кредитування від 21 листопада 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 (а.с.7), та надав розрахунки заборгованості відповідачки за договором (а.с.4-5).

При цьому з матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, 21 листопада 2011 року їй було відкрито картковий рахунок, на якій зарахований кредитний ліміт у сумі 6000 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався, та видано кредитну картку «Універсальна».

Наведені вище обставини та факт надання в розпорядження відповідачці кредитних коштів, використання їх підтверджується наданим Банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаним договором.

Відповідно до п. 2.1.1.2.11., п.2.1.1.2.12. Умов та правил карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні, включно; по закінченню строку дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії) (а.с.25).

Виходячи з обумовленого в договорі розміру відсоткової ставки 30 % річних, або 2,5% на місяць, що підтверджується довідкою про умови кредитування від 12 жовтня 2010 року (а.с.7) з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та кількості днів користування кредитом, його розміру у періоді з 01 вересня 2014 року (з часу збільшення відсоткової ставки) по 31 травня 2015 року (в межах строку дії картки), заборгованість по процентам за користування кредитом складає 858,05 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку, кількість днів прострочення сплати заборгованості за користування грошовими коштами за період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2015 року становить 273 дні.

Заборгованість за тілом кредиту станом на 01 вересня 2014 року (день підвищення процентної ставки) складала 3597,05 грн. + 174,61 грн. = 3771,66 грн.

Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає: 3771,66 грн. х 30%) / 360 х 273 дні = 858,05 грн.

Таким чином, за період з 21 листопада 2011 року до 31 травня 2015 року загальна заборгованість за процентами за користування кредитом становить 993,63 грн. (135,58 грн. + 858,05 грн.), де 135,58 грн. - сума процентів, нарахованих банком за період з 21 листопада 2011 року до 01 вересня 2014 року, тобто до неправомірного підвищення процентної ставки.

Дійшовши висновку про визначення розміру заборгованості по процентах за користування кредитом, виходячи з обумовленого сторонами розміру процентної ставки 30% річних, та не погоджуючись з тим, що Банком проведено розрахунок заборгованості в цій частині з 01 вересня 2014 року виходячи з розміру процентної ставки 34,80 % та з 01 квітня 2015 року - 43,20% річних, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 4 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вказано про те, що базова процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 30 % річних на залишок заборгованості.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на поточну та прострочену заборгованість нараховані за період з 01 вересня 2014 року із застосуванням ставки у розмірі 34,80 %, з 01 квітня 2015 року - у розмірі 43,20 % річних, що більше від обумовленої договором процентної ставки.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил Банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідачку про збільшення процентної ставки та не отримано його згоди.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Таким чином зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем в період з 01 вересня 2014 року у розмірі 34,80% та з 01 квітня 2015 року у розмірі 43,20% на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачкою відсутні.

Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 34,80% та 43,20% не надано, слід розраховувати вказану суму процентів, виходячи із обумовленої договором ставки 30% річних.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, та з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за процентами за період з 21 листопада 2011 року по 31 травня 2015 року в сумі 993,63 грн.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що за вказаним кредитним договором відповідачці була надана кредитна картка з терміном дії по 31 травня 2015 року. А тому після спливу строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Строк дії картки закінчився в травні 2015 року, з позовом банк звернувся до суду 13 квітня 2017 року, зазначивши в позові про стягнення процентів за користування кредитом станом на 28 лютого 2017 року.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - 31 травня 2015 року, а тому починаючи із зазначеної дати ПАТ КБ «Приватбанк» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а відтак позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 01 червня 2015 року по 28 лютого 2017 року не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за процентами за період з 21 листопада 2011 року по 31 травня 2015 року в сумі 993,63 грн. та відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами за період з 01 червня 2015 року по 28 лютого 2017 року. В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернення до суду з даним позовом Банком сплачено судовий збір в сумі 1660 грн. (а.с.37).

При подачі апеляційної скарги відповідачкою сплачено судовий збір у сумі 2400 грн. (а.с.131).

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 198,24 грн. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги відповідачки з позивача на користь відповідачки підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 2102,64 грн.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 21 листопада 2011 року по 31 травня 2015 року в сумі 993 (дев`ятсот дев`яносто три) грн. 63 коп.

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01 червня 2015 року по 28 лютого 2017 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 198 (сто дев`яносто вісім) грн. 24 коп.

Стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 64 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

А.В. Гапонов