Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/7440/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

31.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила вжити заходи забезпечення її позову до Державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Олени Євгеніївни, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме встановлення заборони на відчуження, розпорядження та користування ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 та шляхом заборони ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» вчиняти певні дії, а саме примусово виселяти у позасудовому порядку заявника ОСОБА_3 та членів її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з єдиного житла - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що 23.07.2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 784/ФКВ-07 «Споживчий кредит з щомісячним поверненням частини кредиту та щомісячною сплатою процентів», згідно якого Банк зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у розмірі п`ятдесят тисяч доларів США в порядку і на умовах, визначених цим з метою кредитування - поточні потреби (п. 1.4. кредитного договору). Відповідно до п. 3.1. в якості забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, позичальник уклав з банком договір іпотеки нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності позивачу.30.06.2010 року, відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань права кредитора від ТОВ «Український промисловий банк» перейшли до ПАТ «Дельта Банк».18.03.2019 через електронний майданчик електронної торгової системи було здійснено продаж даного активу ПАТ «Дельта Банк» - права вимоги за вищезазначеним кредитним договором із забезпеченням будинком - лот F11GL37050. Початкова (стартова) ціна лоту 2 407 447,19 грн.. Відповідно до протоколу електронного аукціону №UА-ЕА-2019-01-28-000063-b переможцем електронного аукціону став учасник ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», ціна продажу лоту становить 794 457,57 грн..За результатами проведеного аукціону, оформленого вищезазначеним протоколом, 12.04.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем-2 укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним вищезазначеним договором.ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», звернувшись до державний реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О.С., зареєструвало право власності на будинок, внаслідок цим державним реєстратором рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень від 15.08.2019 року про реєстрацію права власності на будинок, за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», внесеного державним реєстратором, номер запису про право власності 32840884.Перехід права власності на будинок, реєстрація якого відбулась на підставі рішення державного реєстратора Науменко О.Є. від 15.08.2019 року, є незаконним, а рішення та запис про право власності підлягають скасуванню,як такі, що суперечать, закону, з приводу чого вона звернулась до суду. На даний момент житловий будинок є єдиним житлом заявника та її сім`ї, але, після набуття права власності на нього, представники ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» вчиняють окремі активні дії щодо виселення заявника та його сім`ї з будинку: погрожують застосувати силу, відключають будинок від електромереж тощо, позаяк ні заявник ні члени її сім`ї у судовому порядку не позбавлені права на житло та користування будинком, товариство з цього приводу до суду з позовом не зверталось.Отже, заборона вчиняти ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» будь-які дії щодо виселення заявника та членів її сім`ї у позасудовому порядку буде адекватним заявленим позовним вимогам заходом забезпечення позову.Необхідність обрання вищезазначених видів забезпечення позову є обґрунтованою, оскільки порушено права заявника. ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» має реальну можливість розпорядження квартирою на власний розсуд до ухвалення рішення у справі, може вчиняти дії щодо його поділу та об`єднання, а за певних умов і відчуження іншим особам.Отже, невжиття вищезазначених заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав заявника.Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 1, 2 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Так, згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181341666 від 17.09.2019 року, відповідач ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», зазначений власником спірного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі оскаржуваного рішення державного реєстратора Науменко Олени Євгеніївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48263544 від 15.08.2019 року.

Тому, враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, способи забезпечення позову, про застосування яких просить заявник, є співмірними позовній вимозі та з метою забезпечення прав позивача, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір, і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховуючи наслідки арешту майна, правову підставу для його арешту, наявність обґрунтованої підозри в порушеннях та діях, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд вважає, що вимоги про накладення арешту на квартиру та заборони відповідачу вчиняти будь - які дії щодо розпорядження зазначеною квартирою, підлягають до задоволення.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Олени Євгеніївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» та заборонити ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» вчиняти будь - які дії щодо розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 (примусово виселяти у позасудовому порядку заявника ОСОБА_3 та членів її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ).

Стягувач: ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»(, місцезнаходження: 03038, м. Київ, вул. К.Малевич, 24,).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 05.08.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко