УХВАЛА

03 серпня 2020 року

м. Київ

справа №278/1217/19

провадження № 61-8312ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2019 року та на постанову Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Тетерівська сільська рада Житомирського району Житомирської області, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

20 травня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2019 року та на постанову Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України касаційної скарги.

У червні 2020 року до суду надійшла виправлена касаційна скарга, в якій скаржник посилається як на підставу касаційного оскарження на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України і зазначає, що при оскарженні судових рішень керується правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 15 травня 2018 року у справі №922/2652/17 у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу(и), визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

За правилами пункту першого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно за умови якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Вищевказана норма права передбачає, що скаржник має зазначити крім іншого норму права, яку суд апеляційної неправильно застосував, та правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування саме цієї норми у подібних правовідносинах.

Однак, вимогу вказаної норми скаржником не виконано у повному обсязі, оскільки не вказано саме норму права, з приводу застосування судом апеляційної інстанції якої скаржник не погоджується та з приводу якої Верховний Суд висловив правовий висновок, відтак, недоліки касаційної скарги не усунуто в повному обсязі.

За правилами статей 185, 393 ЦПК України якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

Оскільки станом на 03 серпня 2020 року недоліки касаційної скарги не були усунуті, то касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню заявнику.

Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не позбавляє особу права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою.

Керуючись статтями 185, 392,393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2019 року та на постанову Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш