Справа № 431/6432/19
Провадження № 2/431/117/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Пелиха О.О.,

секретаря судового засідання Чесалової О.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в залі суду м. Старобільська Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові проїздки за межі держави Україна, а також через лінію розмежування у зону проведення ООС на тимчасово непідконтрольну територію України та АР Крим, разом з матір`ю, без згоди та супроводу батька-

В С Т А Н О В И В:

05.11.2019 ОСОБА_1 звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій вона просить надати дозвіл дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна а також через лінію розмежування у зону проведення ООС на тимчасово непідконтрольній території України та АР Крим, разом із матір`ю, без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Батьком дитини є відповідач - ОСОБА_2 . З серпня 2017 року сторони спільно не проживали, зв`язок не підтримували, допомоги відповідач дитині не надає. 27.03.2019 Старобільським районним судом Луганської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Зчасу припинення шлюбних відносин відповідач участі у вихованні дитини не приймав, розвитком не цікавиться, матеріальну допомогу дитині не надає, участі у вихованні дитини не бере. Позивач з сином проживають на тимчасово непідконтрольній території в м. Луганськ. Позивач має намір виїхати з дитиною на підконтрольну українській владі територію де мешкають більшість родичів. Відповідач ОСОБА_2 відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без пояснення будь-яких причин цього. На підставі викладеного позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі державного кордону України у супроводі матері, без згоди та супроводу батька.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, у позові просила суд слухати справу за її відсутність та відсутність її представника ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача про надання дозволу на виїзд їх дитини, та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

11.11.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, зареєстрований Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 937 (а.с14).

Згідно копії рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27.03.2019, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.15).

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 , свідоцтво видане Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 423 (а.с.16).

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Згідно п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Як вбачається з позову неповнолітній ОСОБА_3 на даний час проживає разом з позивачем в м.Луганськ, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. Батько дитини ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за межі України. Тобто через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за межі України а також через лінію розмежування у зону проведення ООС на тимчасово непідконтрольній території України та АР Крим,позивач не має можливості оформити необхідні документи для виїзду разом з дитиною за межі України.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням як найвищих інтересів дитини суд, вважає, можливим задовольнити позов ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документу без згоди батька.

На підставі ст. 313 ЦК України, ст. 150 СК України, ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», керуючись ст.ст. 12, 81, 200, 206, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна, а також через лінію розмежування у зону проведення ООС на тимчасово непідконтрольній території України та АР Крим разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка буде забезпечувати проїзд, перебування на окупованій території України та повернення до України своєї дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на термін 10 років, а саме з дня ухвалення судового рішення до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Старобільський районний суд Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Пелих