Провадження № 2/761/3250/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 липня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

позивача та його представника: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в заочному порядку в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування власністю шляхом вселення в квартиру, встановлення порядку користування квартирою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 (позивач) до ОСОБА_3 (відповідач-1), ОСОБА_4 (відповідач-2), ОСОБА_5 (відповідач-3), в якому просив суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення позивача в квартиру АДРЕСА_1 та передачі екземпляру ключів від квартири; зобов`язати відповідачів не вчиняти будь-яких дій, які перешкоджають реалізації позивачу права на користування квартирою та заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії, які можуть порушити право позивача на вільне користування квартирою, в тому числі, але не виключно, шляхом заміни замків, блокування вхідних дверей, втручання в елементи життєзабезпечення (електричних та теплових мереж в квартирі); встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення позивачу в користування кімнату, площею 12,4 кв.м, відповідачу ОСОБА_3 в користування кімнати, площами 17,4 кв.м., 12,5 кв.м., в загальному користуванні залишити кухню, ванну, вбиральню та коридор; стягнути солідарно з відповідачів 2000,00 грн матеріальної шкоди та 50000,00 грн морально шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить ј частки квартири АДРЕСА_1 . Власником ѕ частки зазначеної квартири є відповідач ОСОБА_3 В липні 2019 р. відповідачі замінили вхідні замки на дверях квартири АДРЕСА_1 без згоди на це позивача, внаслідок чого позивачу створено перешкоди в користуванні власністю. З даного приводу позивач звертався з заявами до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, які рекомендували звертатись до суду в цивільному порядку. В зв`язку з цим позивач просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення, зобов`язання відповідачів усунути (не чинити) перешкоди в користуванні квартирою та надання екземпляру ключів. Крім того, позивач зазначає, що відповідачі створили неможливі умови для спільного проживання в квартирі, тому є необхідність у встановленні порядку користування квартирою. Квартира має жилу площу 42,3 кв.м та включає в себе три ізольованих кімнати площами 17,4 кв.м, 12,5 кв.м, 12,4 кв.м., позивач просить виділити йому в користування кімнату площею 12,4 кв.м, інші кімнати виділити відповідачу ОСОБА_3 , а кухню, ванну, вбиральню та коридор залишити в спільному користуванні. Внаслідок неможливості користуватись власність позивач орендував частину однокімнатної квартири по АДРЕСА_2 , вартістю 2000,00 грн на місяць. Діями відповідачів позивачу також заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в 50000,00 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просять його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву чи пояснень на позовну заяву не подали.

За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 24.12.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 28)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2020 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с .60)

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заслухавши покази свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач є власником ј частки квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_1 - ѕ частки зазначеної квартири. Зазначене підтверджується письмовими доказами: копією свідоцтва про право власності від 11.11.1999 р., виданого Державною акціонерною холдинговою компанією «Артем», та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.10.2019 р. (а.с. 9-10, 11-14)

Згідно технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 68,1 кв.м., жилою 42,3 кв.м., складається з трьох кімнат, площами 17,4 кв.м., 12,5 кв.м, 12,4 кв.м, кухні, площею 8,3 кв.м, ванної кімнати, площею 3,0 кв.м, вбиральні, площею 1,2 кв.м, коридору, площею 13,3 кв.м. (а.с. 15-16)

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6

З довідки Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 23.07.2019 р. вбачається, що до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві звернувся ОСОБА_1 з заявою про те, що 13.07.2019 р. повернувшись до місця проживання по АДРЕСА_3 , виявив заміну замків вхідних дверей квартири. В заяві зазначив, що співмешканці квартири створюють непридатні умови для проживання. Для вирішення питання заявнику рекомендовано звернутись до суду. (а.с. 17)

З довідки Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 04.09.2019 р. вбачається, що до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві звернувся ОСОБА_1 з заявою про те, що з червня 2019 р. ОСОБА_3 перешкоджає йому у доступі до житла по АДРЕСА_3 ,замінивши замки вхідних дверей та не надаючи ключі від них. Для вирішення питання заявнику рекомендовано звернутись до суду.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що є сусідом позивача та проживає в квартирі АДРЕСА_4 . Позивач проживав в сусідній квартирі АДРЕСА_1 з 1992 р., з липня 2019 року в зазначеній квартирі позивач не проживає, не може потрапити до квартири, були замінені замки в квартирі. В спірній квартирі проживає дочка позивача.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до частини першої статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі 204/3945/17).

Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 , але не має доступу до спірної квартири внаслідок дій відповідачів.

В зв`язку з цим потрібно зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 усунути (не чинити) ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати йому один екземпляр ключів від вказаної квартири та вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Згідно ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Пунктом 3 постанови виконкому міськради і президії міськради профспілок від 15.07.85 N 582 "Про порядок застосування у м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР" встановлено, що жилі приміщення у м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 кв. м жилої площі, але не більше однієї кімнати на одну особу і не менш, як 9 кв. м жилої площі.

Порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам було роз`яснено, якщо виділ частини в будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом, встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

На підставі викладеного суд вважає за можливе встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділити у користування у ОСОБА_1 житлову кімнату площею - 12,4 кв.м., що є ізольована; виділити у користування ОСОБА_3 житлові кімнати площею - 17,4 кв.м. та площею - 12,5 кв.м., що є ізольованим; кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, - залишити в спільному користуванні.

У той же час, вирішуючи питання стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем надано договір оренди житлового приміщення від 01.11.2019 р. та акт прийому-передачі житлового приміщення від 01.11.2019 р. (а.с. 18-19, 20)

Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими факт проживання у вказаному приміщенні та оплату проживання в зазначеній квартирі, тобто не вбачається понесення позивачем матеріальних витрат в розмірі 2000,00 грн, а тому в задоволенні вимоги про стягнення матеріальної шкоди потрібно відмовити.

Щодо стягнення моральної шкоди варто зазначити наступне.

П. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, в зв`язку з цим в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн потрібно також відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути на користь ОСОБА_1 в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 кошти судового збору в сумі - 4994 грн. 60 коп., а саме по 1664 грн. 86 коп. з кожного.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 16, 23, 321, 358, 383, 391, 1166, 1192 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 13, 76, 81, 141, 211, 223, 258-259, 268, 272-273, 280, 354-353 ЦПК України, ст. 150 ЖК УРСР, постановами Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», від 31.03.95 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», від 27.03.1992 року №6«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» , суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування власністю шляхом вселення в квартиру, встановлення порядку користування квартирою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 усунути (не чинити) ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати йому один екземпляр ключів від вказаної квартири.

Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Виділити у користування у ОСОБА_1 житлову кімнату площею - 12,4 кв.м., що є ізольована; виділити у користування ОСОБА_3 житлові кімнати площею - 17,4 кв.м. та площею - 12,5 кв.м., що є ізольованим; кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, - залишити в спільному користуванні.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 в повноцінному користуванні своєю власністю.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення матеріальної і моральної шкоди, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 кошти судового збору в сумі - 4994 грн. 60 коп., а саме по - 1664 грн. 86 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення, але не пізніше закінчення строку карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквизити сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реестрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер невідомий, ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер невідомий, ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер невідомий, адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: А.А.Осаулов

Повне рішення виготовлено 31.07.2020 р.