ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/304/20 Номер провадження 22-ц/814/1463/20Головуючий у 1-й інстанції Дем`янченко С. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів:Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

Секретар: Ткаченко Т.І.

За участю: представника заявника - адвоката Шпакова А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Шпакова Анатолія Олександровича

на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2020 року

по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця у ВП №49799243, суб`єкт оскарження: Охтирський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2020 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця у ВП 49799243, суб`єкт оскарження: Охтирський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) про визнання незаконною та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами від 06.02.2018 року, виданої державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), винесеної в межах виконавчого провадження № 49799243, відмовлено.

З цією ухвалою не погодився боржник, представник якого, у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просить ухвалу районного суду скасувати та прийняти нову, про задоволення скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, місцевим судом не надано оцінки тій обставині, що оскаржувана постанова ВДВС від 06.02.2018 року, не направлялась боржнику на наступний робочий день після її постановлення, як того вимагають положення ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вважає, що застосування до нього, ОСОБА_1 такого заходу, як обмеження у праві керування транспортними засобами, є протиправним, оскільки він працює водієм, що є єдиним джерелом доходу боржника, проте, місцевий суд вказаних обставин не з`ясував, маючи таку можливість, а саме не направив до органів податкової служби відповідний запит.

Вказує, що апелянтом не пропущено десятиденний строк для подачі скарги на дії державного виконавця, оскільки саме 24.02.2020 року стало відомо про наявність щодо нього відповідного обмеження, після чого в десятиденний строк було подано скаргу.

Окрім того, на думку апелянта, місцевим судом не надано жодної правової оцінки обставинам протиправності прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця від 06.02.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Охтирський міськрайонний відділ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу районного суду без змін, посилаючись на те, що, у зв`язку з наявною у ОСОБА_1 заборгованістю в сумі 46072,21 грн., держаним виконавцем 06.02.2018 року було винесено оскаржувану постанову, оскільки інші заходи впливу вже було застосовано, проте результатів вони не принесли.

Зауважують, що, оскільки ще у 2018-2019 роках, у зв`язку з притягненням боржника до адміністративної відповідальності, він дізнався про наявність оскаржуваної постанови, при цьому її оскаржив лише 04.03.2020 року, то ОСОБА_1 пропущено строк на звернення до суду з відповідною скаргою.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій прохав: визнати незаконною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві користування транспортними засобами від 06.02.2018 року, виданої державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (зараз Охтирський міськрайонним відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)), винесеної в межах виконавчого провадження №49799243.

У подальшому, як зазначено вище, ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.04.2020року у задоволенні даної скарги відмовлено(а.с.98-99).

Відмовляючи в задоволенні скарги, районний суд виходив із того, що скаржник пропустив десятиденний строк звернення зі скаргою до суду, визначений ч.1 ст.449 ЦПК України.

Такий висновок місцевого суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та нормам закону, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч.1-2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.9-10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, виносяться державним виконавцем за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

Тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Матеріалами справи установлено, що Постановою старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Матосовою І.Ю. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі у зв`язку з наявною в ОСОБА_1 заборгованістю в сумі 78387,44 грн. (а.с.6-7).

Також, місцевим судом установлено та не заперечується сторонами, що станом на час розгляду справи заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 не погашена.

Проте, боржник не погодився з даною постановою державного виконавця та оскаржив її у судовому порядку, шляхом подачі відповідної скарги 04.03.2020 року.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст.449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно з ч.2 ст.449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, матеріалами справи установлено та не заперечується сторонами, що Постановою Ковпаківського районного суму м. Суми від 04.03.2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП України.

У подальшому вказана постанова була скасована постановою Сумського апеляційного суду від 10.04.2019 року (а.с.9-12).

Даними судовими рішеннями установлено, що ОСОБА_1 підданий стягненню у зв`язку з тим, що 31.12.2018 року о 12-00 годині у м. Суми по вул. Білопільський шлях, біля буд. 20, він керував автомобілем марки «Opel Askona»,будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортним засобом на підставі постанови державного виконавця від 06.02.2018 року, винесеної в рамках виконавчого провадження №2-1557 від 31.08.2006 року.

Окрім того, постанова Сумського апеляційного суду від 10.04.2019 року, як убачається з її змісту, була постановлена з участю особи, відносно якої застосовано адміністративне стягнення - ОСОБА_1 , тобто він був обізнаний про причину накладення на нього адміністративного стягнення (Постанова державного виконавця від 06.02.2018 року).

Відтак, наведеним вище достеменно установлено, що у 2018 році ОСОБА_1 був обізнаний про наявність у нього обмеження на керування транспортними засобами, що і стало причиною накладення на нього адміністративного стягнення. А у 2019 році він (боржник) був присутній на слуханні в Сумському апеляційному суді, де при постановленні судового рішення від 10.04.2019 року, доведено до відома боржника про наявність постанови державного виконавця від 06.02.2018 року.

В поданій апеляційній скарзі представником боржника також зазначалось, що про накладенні на ОСОБА_1 обмеження у праві керування транспортним засобом, він дізнався ще 24.01.2019 року.

При цьому, дата отримання боржником копії Постанови державного виконавця - 24.02.2020 року, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки строк на подачу скарги на дії державного виконавця рахується не від такої дати, а з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Так, зі змісту ч.1 ст.449 ЦПК України вбачається. що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, при цьому з даною скаргою на дії державного виконавця ОСОБА_1 звернувся лише 04.03.2020 року, тобто з пропуском визначеного законом десятиденного строку.

Заява про поновлення відповідного строку скаржником не подавалась.

За приписами частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк,встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу .

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Так, з матеріалів справи вбачається і вірно встановлено місцевим судом, що скаржник пропустив строк на подачу скарги на дії ВДВС.

Проте, районний суд безпідставно не застосував норми ст.ст.126-127 ЦПК України, а керувався положеннями ст.451 ЦПК України, яка не регулює порядку розгляду скарги, поданої з пропуском визначеного законом строку.

Також, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що місцевим судом для відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 визначено дві підстави - пропуск ним строку для відповідного звернення до суду та необґрунтованість заяви, що є неприпустимим в силу закону, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах.

Відтак, місцевим судом було порушено процесуальний порядок розгляду даної скарги, без належного вирішення питання щодо залишення скарги без розгляду, як такої, що подана з порушенням визначеного законом строку.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Шпакова Анатолія Олександровича, - задовольнити частково.

Ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2020 року, - скасувати.

Матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця у ВП №49799243, суб`єкт оскарження: Охтирський міськрайонним відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), - повернути до Зіньківського районного суду Полтавської областідля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак