Ухвала

31 січня 2020 року

м. Київ

справа № 265/7157/16-ц

провадження № 61-2221ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянувши касаційну скаргу Гаражного кооперативу «Спринтер» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13 серпня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у справі за позовом Гаражного кооперативу «Спринтер» до ОСОБА_3 , третя особа: Маріупольська міська рада Донецької області про стягнення заборгованості по членським та цільовим внескам, витрат за користування електроенергією та про усунення перешкод в праві користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ГК «Спринтер» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за членськими внесками в сумі 5 140 грн, за цільовими внесками в сумі 13 244 грн, заборгованості за користування електроенергією в сумі 2 313,74 грн, а всього 20 697,74 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу гаражного кооперативу «Спринтер» задоволено частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 . заборгованості по членським та цільовим внескам скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь гаражного кооперативу «Спринтер» заборгованість по членським внескам в розмірі 3 094,60 грн та заборгованість по цільовим внескам в розмірі 13 244 грн. В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2019 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГК «Спринтер» в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача знести самочинно збудований до спірного гаражу другий гараж літ. А-1, прощею 23,5 кв.м. Також, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, оскільки оскаржувану постанову суду було отримано 09 січня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 20 697,74 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Доводів, які б свідчили про необхідність відкриття касаційного провадження в малозначній справі заявником не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням вказаного, оскільки ГК «Спринтер» подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статті 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити Гаражному кооперативу «Спринтер» строк на касаційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13 серпня 2019 року та постанови Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Гаражного кооперативу «Спринтер» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13 серпня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у справі за позовом Гаражного кооперативу «Спринтер» до ОСОБА_3 , третя особа Маріупольська міська рада Донецької області про стягнення заборгованості по членським та цільовим внескам, витрат за користування електроенергією та про усунення перешкод в праві користування земельною ділянкою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова