ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2020 року

м.Харків

справа № 643/2663/18

провадження № 22-ц/818/259/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2019 року, постановлене під головуванням судді Мельникової І.Д., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 06 вересня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення у загальному розмірі 178 030,70 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить частково скасувати рішення суду першої інстанції, залишити без розгляду позов в частині стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивачки.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що визначена позивачкою сума моральної шкоди є необгрунтованою, оскільки відсутні докази, які б підтверджували ступінь моральних страждань позивачки та які б обгрунтовували грошове вираження цих страждань. Крім того вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди підлягають залишенню без розгляду, оскільки позивачкою за вказану вимогу не сплачено судовий збір.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2019 року оскаржується відповідачем лише в частині стягнення моральної шкоди. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду. З урахуванням характеру правопорушення, вимог розумності і справедливості розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 40 000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2015 року по вулиці Героїв праці в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Wolkswagen Golf 3», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , яка рухалась на велосипеді в попутному напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 було завдано тілесні ушкодження.

16 листопада 2015 року в ході досудового розслідування було проведено медичну експертизу ОСОБА_1 , за висновком якої встановлено, що у зв`язку з ДТП, яка сталася 01 жовтня 2015 року у ОСОБА_1 мали місце наступні ушкодження: синьці обличчя - це легкі тілесні ушкодження; закритий перелом середньої третини правої ключиці із значним зсувом - це ушкодження середнього ступеню важкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 24 травня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження (а.с.10-15).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції було залишено без змін (а.с.16-21).

Як на підставу позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_1 посилалася на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01 жовтня 2015 року, відбулися негативні зміни в її житті: переживання, спогади, тривога, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, порушення сну, емоційна напруга, нервозність. Зазначає, що в момент ДТП вона перенесла значний фізичний біль, емоційний стрес, страх за своє життя. В подальшому вона була змушена проходити стаціонарне та амбулаторне лікування. Позивачка вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на її користь, з урахуванням фізичних та душевних страждань, погіршення стану її здоров`я та порушення звичного укладу життя, складає 150 000 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 1187 ЦК України передбачено випадки відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Зокрема встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З матеріалів справи убачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 01 жовтня 2015 року за вини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню важкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 40 000 грн., - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання апелянта на те, що визначена позивачкою сума моральної шкоди є необгрунтованою, оскільки відсутні докази, які б підтверджували ступінь моральних страждань позивачки, та які б обгрунтовували грошове вираження цих страждань, - не приймаються до уваги.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

ОСОБА_1 тривалий час вживала заходи для відновлення своїх порушених прав, зазнала фізичного болю у результаті ДТП, страждань з приводу необхідності лікування та втрати звичайних життєвих зв`язків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

С.С. Кругова