Справа № 462/1274/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3667/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 жовтня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області.

В обґрунтування скарги посилається на те, що у Залізничному ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження № 57400631 з виконання виконавчого листа, виданого Залізничним районним судом м. Львова від 19.09.2018 року у справі № 462/1274/15-ц про стягнення на його користь боргу з ОСОБА_2 . 08 листопада 2018 року отримав постанову державного виконавця від 31 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника. Зазначає, що у разі вибуття однієї сторони із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником за заявою сторони (заінтересованої особи), державного або приватного виконавця. На його думку державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження і звернутися до суду із заявою про правонаступництво, однак державний виконавець не вжив усіх передбачених законодавством заходів для виконання рішення суду,. І оскільки правовідносини допускають правонаступництво, то рішення суду зобов`язаний виконати спадкоємець боржника. З наведених підстав просив скасувати постанову державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 31 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 57400631.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 жовтня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права. Стверджує, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку, що смерть боржника у справі на стадії судового розгляду виключає правонаступництво при виконанні такого рішення суду. Зазначає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження нівелює його право на заміну сторони у виконавчому провадженні, а суд, відмовляючи у скасуванні постанови державного виконавця позбавляє його права на справедливий судовий захист. Зазначає, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий судовий розгляд. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності у державного виконавця відомостей про смерть боржника, правових підстав для вчинення інших дій, окрім як тих, що передбачені пунктом третім частини першої та частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме закінчення виконавчого провадження, у державного виконавця не було, оскільки вказані вище положення Закону містять імперативні норми щодо обов`язку державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника, зокрема, в день, коли йому стало відомо про цю обставину.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні в Залізничному відділі державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження № 57400631 з виконання виконавчого листа №462/1274/15-ц, виданого 19.09.2018 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 267 грн. 96 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 57400631 у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 (а.с. 2).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У такому випадку, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.3 ст.39 Закону).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності у державного виконавця відомостей про смерть боржника, правових підстав для вчинення інших дій, окрім як тих, що передбачені пунктом третім частини першої та частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця не було, оскільки вказані вище положення Закону містять імперативні норми щодо обов`язку державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника, зокрема, в день, коли йому стало відомо про цю обставину.

Законом не передбачено обов`язку державного виконавця до винесення постанови про закінчення виконавчого провадження повідомляти стягувача про смерть боржника та роз`яснювати йому право заміни сторони виконавчого провадження.

Доводи скаржника про те, що державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження і звернутись до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні, є безпідставними, оскільки частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутись до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, натомість, стягувач ОСОБА_1 такої заяви до органу державної виконавчої служби не подавав, хоча боржник помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було безспірно відомо ОСОБА_1 , оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 15 липня 2019 року залишено без змін ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2019 року, де за заявою ОСОБА_1 замінено боржника у виконавчому провадженні № 57400631.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 10.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.