ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/5953/19
провадження № 2/753/987/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі РАСУЛОВІЙ А.А.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача та третьої особи - ОСОБА_2 ОСОБА_3 ;

представника третьої особи - Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 та Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про скасування державної реєстрації прав, скасування рішення про державну реєстрацію прав та скасування запису про право власності

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_5 (далі по тексту -

ОСОБА_5 , позивач), яка діє в інтересах ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6 (далі по тексту - ОСОБА_6 , відповідач) у якому просила суд скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно державну реєстрацію прав ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , скасувати рішення про державну реєстрацію та скасувати запис про право власності на цю квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу квартири від 15 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Вепрейчук О.І., придбала квартиру АДРЕСА_1 . У даній квартирі були зареєстровані і проживали також і ОСОБА_5 та її малолітній син ОСОБА_4 .

Набувши права власності на вказану квартиру ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом.

Не погоджуючись з поданим ОСОБА_6 позовом, ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа, ОСОБА_2 ) про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 , недійсним.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року зустрічний позов ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , задоволено та визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верпейчук О.І. та зареєстрований в реєстрі за №2364 від 15.12.2015 року, - недійсним.

Звернувшись до державного реєстратора з заявою про скасування в Державному реєстрі прав на нерухомість запису про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на спірну квартиру, ОСОБА_5 було відмовлено з підстав того, що судове рішення, яким визнано договір купівлі-продажу квартири недійсним не містить вказівки на скасування у Державному реєстрі запису за заявою набувача, відтак позивач вважає своє право порушеним та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справи, призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 13 червня 2019 року дану цивільну справу передано судді Каліушку Ф.А.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року суддею Каліушком Ф.А. справу прийнято до провадження та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року замінено неналежну третю особу - Департамент Державної реєстрації Міністерства юстиції України на Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи поклалася на розсуд суду у прийнятті рішення, однак вказала на невідповідність обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Вислухавши представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.01.2009 року по 27.01.2016 року . Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.01.2016 року, шлюб, зареєстрований 31.01.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано.

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 14.07.2008 р. належала квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року, визнано за ОСОБА_5 та її малолітнім сином ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Після ухвалення зазначеного рішення від 14 грудня 2015 року, на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2015 року ОСОБА_2 продав своїй сестрі ОСОБА_6 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , задоволено. Визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , задоволено та визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верпейчук О.І. та зареєстрований в реєстрі за №2364 від 15.12.2015 року, - недійсним.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за станом на 12.03.2019 року, у відповідності до запису про право власності за №12550740 - квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що звернувшись до державного реєстратора з заявою про скасування в Державному реєстрі прав на нерухомість запису про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на спірну квартиру, їй було відмовлено з підстав того, що судове рішення, яким визнано договір купівлі-продажу квартири недійсним не містить вказівки на скасування у Державному реєстрі запису за заявою набувача.

У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на приписи ст. 216 Цивільного кодексу України, за якими недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, вказує на те, що рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем, а також запис про таке речове право мають бути скасовані в судовому порядку.

Водночас, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (ст. 3 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У той же час, позивачем в позові не заявлено вимогу про припинення права власності відповідача на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , оскільки без одночасного припинення права власності відповідача на зазначене нерухоме майно, обраний позивачем спосіб захисту не зможе захистити його порушене право.

Окрім того, не підлягають задоволенню заявлені позивачем вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем на спірну квартиру, оскільки рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, що узгоджується з практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 та Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про скасування державної реєстрації прав, скасування рішення про державну реєстрацію прав та скасування запису про право власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.