Провадження № 2/317/100/2020
Справа № 317/2964/19
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Ачкасова О.М.
при секретарі - Купрієнко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення права власності на частку майна, -
Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про підтримку позовних вимог та розгляд справи без участі позивачки. Також вказала, що в уточненій заяві спірний будинок помилково зазначила по АДРЕСА_1 , просила суд вважати вірною адресу спірного будинку: АДРЕСА_1 .
Представник позивачки в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачка повторно в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним шляхом, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Відзиву або будь-яких доказів до суду не надала, про причину неявки суд не повідомила.
Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу заочно у загальному позовному провадженні за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не з`явились.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає позовну заявою обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.
У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивачка є власницею 11/12 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29.09.2006 року.
Відповідачка є власником 1/12 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.01.1985 року державним нотаріусом Запорізького району Масловець Л.С.
Згідно з технічним паспортом, складеним на житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 721 кв. м. розташовані: літ. А - житловий будинок, загальною площею 63,1 кв.м., жилою площею - 42,1 кв.м., літ. а - житлова прибудова, літ. Б - літня кухня, літ. В - гараж, літ. - б, И, К, Л - сараї, літ. Н - душ, літ. пг - погріб з шийкою, літ. О - вбиральня, № 1, 2, 6 - паркан, № 5 - ворота, № 4 - басейн, І - замощення. Таким чином, на належну відповідачці 1/12 частку в житловому будинку АДРЕСА_1 припадає лише 5,0 кв.м. жилої площі.
Судом встановлено, що відповідачка в житловому будинку АДРЕСА_1 не зареєстрована та не проживає, що підтверджується наявною в матеріалах довідкою, виданою Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області за № 3148 від 13.12.2019 року.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майна є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Отже, зважаючи на те, що частка відповідачки є незначною, і не може бути виділена в натурі, оскільки, відповідно до технічного паспорту на житловий будинок не дає можливості в загальній площі будинку виділити відповідачці належну їй в будинку 1/12 частку, оскільки за нормами ДБН на одну людини повинно бути виділено не менш ніж 30 кв.м., а тому, згідно із встановленими нормативами, частка відповідачки є замалою та незначною, відтак суд вважає, що припинення право власності відповідачки на 1/12 частку в житловому будинку АДРЕСА_1 не завдає істотної шкоди інтересам відповідачки, тим паче, що відповідачка за її згоди вже отримала грошову компенсацію від позивачки.
Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності» при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку/квартирі, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку/квартири з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки в натурі власнику, що виділяється, присуджується грошова компенсація.
Вказане вище положення Постанови Пленуму Верховного Суду України було прийняте з метою врегулювання ряду спорів, ще до того як набув чинності 1 січня 2004 року Цивільний Кодекс України, яким затверджено норму ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка передбачає припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, саме за тих умов, які зазначені в зазначеній вище Постанові Пленуму Верховного Суду України, тобто яка на сьогоднішній день знайшла своє законодавче затвердження та врегулювання цього роду суспільно-правових відносин між співвласниками з приводу припинення права спільної часткової власності за умов, що чітко передбачені ч.1 ст. 365 ЦК України.
Отже, суд вважає можливим припинення права власності відповідачки на належну їй на праві власності 1/12 частку в житловому будинку АДРЕСА_1 , шляхом отримання відповідачкою за її бажанням грошової компенсації та визнання права власності за позивачкою на 1/12 частки в житловому будинку АДРЕСА_1 , оскільки компенсація здійснена зі згоди відповідачки.
Керуючись ст.ст. ст. ст. 16, 183, 365 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд
Позов задовольнити у повному обсязі.
Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/12 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 23.01.2020 року.

Суддя: О.М. Ачкасов