Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4115/17 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 31 жовтня 2019 року суддею Михайловською А.В. у м. Новоград-Волинському,

у справі №285/4115/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №б/н від 17.03.2008, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 18.10.2017 в сумі 21335,54 грн, з яких: 4143,98 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9393,01 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6544,48 грн - заборгованість за пенею, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 1004,07 грн - штраф (процентна складова) та судові витрати.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 жовтня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.03.2008 в розмірі 4143,98 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами і штрафами та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог Банку. В іншій частині рішення не оскаржується.

На його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом та штрафу з огляду на погодження таких умов договору у підписаній відповідачем анкеті-заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що підписаною нею анкетою-заявою не було погоджено умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, а тому суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині. Висновок суду узгоджується із судовою практикою у подібних правовідносинах.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2008 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 6). На підставі підписаної заяви відповідачка отримала кредит у сумі 9000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 17 березня 2008 року станом на 18 жовтня 2017 року складає 21335,54 грн, з яких: 4143,98 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9393,01 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6544,48 грн - заборгованість за пенею, 250 грн - штраф (фіксована частина), 1004,07 грн - штраф (процентна складова).

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наявні у матеріалах справи, не містять підпису відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафу, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору з відповідачем Банком не дотримано вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що підписана ОСОБА_1 02.02.2008 заява містить домовленість сторін про сплату штрафу. Так, у цій заяві вказано, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову. Зазначене спростовує доводи відзиву на апеляційну скаргу та вказує на обґрунтованість апеляційної скарги у цій частині.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення штрафу за порушення виконання зобов`язання. Тому, у цій частині рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідачки 457,20 грн штрафу із розрахунку 250 грн + (4143,98х5%).

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню 171,6 грн понесених судових витрат (68,64 грн судового збору за подання позову до суду та 102,96 грн - судового збору за подання апеляційної скарги при задоволенні вимог на 4,29%).

Водночас, з огляду на відсутність підпису ОСОБА_1 в Умовах та Правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову Банку у цій частині.

Висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у заяві, підписаній позичальником, обумовлені умови сплати процентів за користування кредитом, є безпідставними, оскільки такі умови визначені у бланку заяви після підпису відповідачки та посвідчені лише підписами працівників Банку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 жовтня 2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) штраф в сумі 457,20 грн та судові витрати в сумі 171,60 грн.

Рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 29 січня 2020 року.