Провадження № 2/521/272/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Бершадській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, про виселення осіб, які безпідставно вселилися у житлове приміщення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні нею права користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення її в квартиру АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_2 та будь-яких третіх осіб які проживають в квартирі АДРЕСА_1 , як таких що безпідставно вселилися та проживають в квартирі без надання іншого житлового приміщення. Свій позов обґрунтовує тим, що є співвласником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яку вони придбали разом із м померлим чоловіком ОСОБА_3 у 2001 році в рівних частках кожний. Право власності на квартиру підтверджується договором купівлі-продажу від 20.10.2001 року засвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина. На підставі поданих нею, донькою ОСОБА_4 , сином ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 заяв про вступ у спадщину після смерті ОСОБА_3 , Другою Одеською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу (державний нотаріус Маслова М.В.). Станом на теперішній час будь-яких свідоцтв про право на спадщину на частку, яка належала померлому, державним нотаріусом нікому із заявників спадкоємців не видано, у зв`язку з наявним спором щодо спадкового майна між ними та відповідачем ОСОБА_2 , який розглядається в Приморському районному суді м. Одеси, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання права на спадщину та визнання права власності за заповітом. Позивачка вказує, що після смерті чоловіка у квітні 2016 року, його син від першого шлюбу - відповідач ОСОБА_2 , скориставшись ситуацією пов`язаною із похованням, безпідставно вселився в квартиру АДРЕСА_1 , замінив вхідні двері разом із замком в квартиру, а також змінив замок у вхідних дверях у тамбур, заварив решіткою всі пройми, та встановив сигналізацію з охоронною системою. У квартиру відповідач ОСОБА_2 вселив квартирантів на умовах найму (оренди) отримуючи за це кошти, при тому що він не мав жодних законних підстав на право повного розпорядження всією квартирою. Таким чином ні вона, ні діти не можуть користуватися своїми частками квартири, які належать на праві спільної часткової власності, ані частками квартири які належали покійному чоловікові ОСОБА_3 , та взагалі попасти в квартиру, так як в квартирі мешкають невідомі люди, яких туди заселив відповідач як наймачів. Ці невідомі особи до квартири позивачку із дітьми не впускають, на що неодноразово викликався наряд поліції та писалися відповідні заяви. Таким чином відповідач ОСОБА_2 , з квітня 2016 року по сьогоднішній день повністю розпоряджається та користується всією квартирою, здає квартиру в оренду наймачам отримуючи за це кошти, тим самим порушує права власності інших співвласників квартири, чим завдає матеріальних збитків, а також наносить моральну шкоду. Позивачка також вказує, що відповідач ОСОБА_2 не є власником всієї квартири, а має право лише на частку із частини квартири яка належала померлому чоловікові позивачці ОСОБА_3 .. Крім того в квартирі зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , донька ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію від 31 липня 2017 року. Оскільки будь-яких правових підстав у відповідача на право розпоряджатися всією квартирою не має, вона вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Представник позивачки в судове засідання 29.01.2020 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує. Приймаючи участь у підготовчому судовому засіданні 15.08.2019 року представник позивача адвокат Боднар М.О. пояснював, що на неправомірні дії відповідача було подано заяву до райвідділку поліції про вчинення злочину з боку ОСОБА_2 .. Однак дільничний інспектор разом із оперативним співробітником поліції все на що спромоглися так це зателефонувати адвокату Тарасову Д.А., який через смс-повідомлення скинув їм фото позовної заяви про визнання права власності на спадщину яка розглядається в Приморському районному суді м. Одеси, на що працівники поліції зробили висновок, що це є спір який має вирішуватися у цивільному порядку тобто через суд. ОСОБА_1 було подано скаргу на відмову у порушенні кримінального провадження до суду, на що Малиновським районним судом міста Одеси винесено ухвалу про зобов`язання посадових осіб Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості про вчинення злочину. Ухвалу суду направлено для виконання до відділку поліції, однак через майже два місяці провадження по кримінальній справі було закрито за відсутністю складу злочину. Факт того, що відповідач ОСОБА_2 заволодів квартирою № НОМЕР_1 підтверджується висновком за результатами розгляду матеріалів ЖЄО 23587 від 17 грудня 2017 року, рапортом с/у Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області капітаном поліції Зайцевим Р.О. Таким чином відповідач ОСОБА_2 , з квітня 2016 року по сьогоднішній день повністю розпоряджається та користується всією квартирою, здає квартиру в оренду наймачам отримуючи за це кошти, тим самим порушує права власності інших співвласників квартири.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ст.128 ч.11ЦПК України.

Представник відповідача адвокат Тарасов Д.А. в судове засідання 29.01.2020 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Суд вислухавши пояснення позивачки та її представника в підготовчому судовому засіданні, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, зареєстрованому 11 травня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

В період шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Крім того, від спільного проживання у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено, що 12 жовтня 2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали за договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2001 року в рівних частках квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_8 належить на праві власності на підставі договору дарування від 30 квітня 2002 року 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою.

Отже, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності в рівних частках ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 ..

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2001 року.

При житті, а саме 21 березня 2016 року ОСОБА_3 оформив заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_2 відповідачу по даній справі.

Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2 , який своєчасно звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

З матеріалів справи вбачається, що крім ОСОБА_2 , із заявами про прийняття спадщини у вигляді обов`язкової частки відповідно до ст. 1241 ЦК України звернулися відповідачка ОСОБА_1 , дружина померлого, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , рідні діти померлого, оскільки останні на день смерті батька були неповнолітніми.

Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію від 22 квітня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, скориставшись тим, що позивачка після похорон чоловіка знаходилася в лікарні, без її згоди та згоди інших співвласників квартири, вселився в квартиру АДРЕСА_1 та замінив вхідні двері разом із замком в квартиру, змінив замок у вхідних дверях у тамбур, заварив решіткою всі пройми, та встановив сигналізацію з охоронною системою.

Факт того, що позивач заволодів квартирою АДРЕСА_1 також підтверджується висновком за результатами розгляду матеріалів ЖЄО 23587 від 17 грудня 2017 року, рапортом с/у Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області капітаном поліції Зайцевим Р.О..

Вказані обставини підтверджуються неодноразовими зверненнями позивачки ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_8 до правоохоронних органів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявами про захоплення квартири АДРЕСА_1 позивачем та іншими особами, а саме громадянином ОСОБА_9 та громадянином на ім`я ОСОБА_10 , що підтверджується висновком за результатами розгляду матеріалів ЖЄО 23587 від 17 грудня 2017 року.

Встановлено, що Малиновським районним судом м. Одеси розглянута цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за сплату житлово - комунальних послуг. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за сплату житлово-комунальних послуг відмовлено.

Таким чином, в процесі судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 з 16 квітня 2016 року без згоди співвласників вселився та вселив в квартиру АДРЕСА_1 інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ні позивачка, ні її діти з моменту смерті чоловіка, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_4 квітня 2016 року в квартирі не проживали, оскільки відповідач чинить їм перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У частині 4 статті 319 ЦК України яка регулює правовідносини пов`язані зі здійсненням права власності вказується, що власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності відповідно до ст. 356 ЦК України є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 до смерті ОСОБА_3 , належала йому та іншим співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності, то і після смерті ОСОБА_3 вона належить співвласникам та спадкоємцям ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності .

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що позивачка та її неповнолітні діти не проживають у вищевказаній квартирі, не користуються всіма її приміщеннями з вини відповідача.

Наведене свідчить про те, що позивачка, як власниця житла, а саме власниця 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , має право на вселення до цієї квартири.

З цих підстав, суд вважає доведеною і підтвердженою відповідними документами, правову позицію сторони позивача, у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити позов в частині вимог про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов в цієї частині обґрунтований і підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про виселення ОСОБА_2 і будь-яких третіх осіб, як таких що безпідставно вселилися та проживають квартирі, без надання іншого житлового приміщення, суд дійшов наступних висновків.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що після того, як позивач заволодів квартирою АДРЕСА_1 , він вселив в квартиру квартирантів на умовах найму (оренди), та отримує за здачу квартиру в найм, кошти. З цих підстав позивачка просить виселити ОСОБА_2 і будь-яких третіх осіб, як таких що безпідставно вселилися та проживають квартирі, без надання іншого житлового приміщення.

Однак, як було зазначено вище у мотивувальній частині рішення відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом щодо майна померлого ОСОБА_3 , який за життя заповідав йому все своє майно. Відповідач прийняв спадщину, а тому є співвласником спірної квартири, що унеможливлює прийняття судом рішення про його виселення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Щодо виселення третіх осіб, особи яких неконкретизовані, суд відмовляє у задоволенні позову і в цієї частині, оскільки не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами факту проживання будь-яких сторонніх осіб у спірній квартирі на даний час.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 383, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, про виселення осіб, які безпідставно вселилися у житлове приміщення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до Одеського апеляційного суду Одеської області в тридцятиденний термін.

Головуючий: І.О. Поліщук

29.01.20