Справа № 2-5452/11
Провадження № 2/0182/662/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.01.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання Снєгульської В.М.

представника позивача ОСОБА_1 , що діє на підставі ордеру серія ДП №355/042 від 02.04.2019 року(а.с.95)

представника відповідача адвоката Чуприни Т.Ю., що діє на підставі ордеру серія ДП №299/000006 від 19.11.2019 року(а.с.203-204)

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Заяви по суті справи.

ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 300000 грн.(а.с.1)

В обґрунтування позову зазначив, що 03.08.2010 року надав у борг відповідачу 300000 грн., про що останній надав розписку. В розписці вказано, що боржник зобов`язався повернути позику частинами або однією сумою до 03.08.2011 року. Оскільки борг відповідачем не повернуто у строки визначені в розписці, просить суд стягнути борг на його користь в розмірі 300000 грн.

ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву та просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки він коштів від позивача в такому розмірі ніколи не отримував, розписка, під якою міститься його підпис, складена юридичною мовою, а він не міг скласти розписку з таким текстом. Вважає, що його колишня дружина ОСОБА_3 , скориставшись довірою у веденні спільного бізнесу, використала чисті аркуші паперу з його підписом, які він залишав дружині для направлення діловим партнерам (а.с.176-178).

Інших заяв по суті справи учасниками справи не подавалось.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 26.10.2011 року суддею Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцькою-Шаховал І.О. відкрито провадження по справі (а.с.21)

Ухвалою від 26.10.2011 року суддею Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцькою-Шаховал І.О. забезпечено позов та накладено арешт на нерухоме майно: житловий будинок, що занходиться за адресою: АДРЕСА_1 та ангар і прохідну, готовністю 92%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19)

25.11.2011 року ухвалою суду затверджено мирову угоду (а.с.25-26)

03.11.2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області за клопотанням ОСОБА_4 поновив пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.11.2011 року, відкрито апеляційне провадження (а.с.37)

08.11.2017 року ухвалою колегії судді Апеляційного суду Дніпропетровської області постановлено закінчити підготовчі дії по апеляційній скарзі та призначено справу до апеляційного розгляду(а.с.33).

30.03.2018 року ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області провадження у справі зупинено до з`ясування кола спадкоємців позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59)

16.01.2019 року ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду поновлено провадження по справі(а.с.76)

11.07.2019 року колегією суддів Дніпровського апеляційного суду залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його доньку ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину(а.с.160)

11.07.2019 року Постановою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.11.2011 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.165-167).

14.08.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по справі визначено суддю Багрову А.Г. (а.с.171)

15.08.2019 року суддею Багровою А.Г. прийнято справу до свого провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.172)

06.09.2019 року ухвалою суду задоволено клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом ) сторін(а.с.188)

10.10.2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з відрядженням судді (а.с.194)

20.11.2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку із заявами представників сторін (а.с.201-210)

16.01.2020 року за клопотанням представника позивача постановлено судове засідання, що призначене на 24.01.2020 року, провести в режимі відеоконференції(а.с.217-218).

17.01.2020 року у зв`язку з неможливістю створити бронювання майданчика про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Деснянськии районним судом м. Києва відмовлено представнику позивача в задоволенні клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції, роз`яснено про право за`явитись безпосередньо до нікопольського міськрайонного суду або подати заяву про розгляд справи без його участі(а.с.220-221).

24.01.2020 року ухвалою суду постановлено відмовити в задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи (а.с.224-226)

24.01.2020 року ухвалою суду постановлено відмовити в задоволенні клопотання відповідача про призначення лінгвістичної експертизи (а.с.227-229)

Судом встановлено.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо позики коштів.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Позивачем до позову надано оригінал боргової розписки від 03.08.2010 року (а.с.18)

Досліджуючи боргову розписку, суд дійшов висновку, що вона містить необхідні відомості щодо отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 300000 грн. у позику, тобто розписка підтверджує факт передачі коштів 03.08.2011 року.

Згідно змісту наданої розписки ОСОБА_4 зобов`язався повернути отримані за розпискою кошти в строк до 03.08.2011 року.

Вказане свідчить про існування між сторонами позичкових відносин.

Доводи представника відповідача та відповідача про те, що ОСОБА_4 не отримував кошти за договором є недоведеними належними та допустимими доказами, а згідно змісту наданої розписки чітко вбачається отримання відповідачем від позивача коштів у борг в розмірі 300000 грн. із зазначенням строку повернення до 03.08.2011 року.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина перша та друга статті 89 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормою ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договором з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача про неповернення йому суми позики в строки встановлені в розписці, а відтак, суд прийшов до висновку, що заявлений позов є повністю обґрунтований.

З аналізу зазначених правових норм, враховуючи , що кошти за позикою відповідачем не повернуті, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 300000 грн. на користь правонаступника позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Інші доводи учасників справи та надані письмові докази, судом не взято до уваги, оскільки вони не встановлюють наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та не мають значення для вирішення справи в межах заявлених позивачем вимог.

Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76-81,141, 258, 263 , 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , суму боргу в розмірі 300 000 грн. (триста тисяч гривень).

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду ( м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 30.01.2020 року.

Дані про учасників справи :

Позивач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: А. Г. Багрова