ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2043/19Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/443/20 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Кантицька О.І.

відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Вереса М.Я., позивачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Моленя Р.Б.; Дружбівського селищного голови Слободяна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №606/2043/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору Дружбівська селищна рада Теребовлянського району Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, ухваленого суддею Ромазан Л.С., -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дружбівська селищна рада Теребовлянського району Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позивачка посилалась на ті обставини, що вона є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1092 га в АДРЕСА_1 . Відповідач у 2019 році встановив по межах її земельної ділянки металеву огорожу і таким чином захопив повністю вказану земельну ділянку. Внаслідок таких дій відповідача позивачці чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою, оскільки вона не має до неї доступу та не може використовувати її для власних потреб. Просить позов задовольнити.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року позов задоволено у повному обсязі. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 земельною ділянкою, що в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0190, шляхом знесення металевої огорожі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на те, що вказане рішення є незаконним та необґрунтованим, судом 1-ої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки не дотримано вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи га оцінки доказів відповідно до статті 213 ЦПК.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у порушеній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Акт обстеження межових знаків за №1 від 16.05.2019 року який суд першої інстанції визнав як доказ незаконного захоплення земельної ділянки позивачки, складений з порушенням, а саме: без участі відповідача (суміжного землекористувача), без зазначення площі захопленої земельної ділянки, а також без виїзду комісії в натурі на місцевість. Вказує, що зазначений акт обстеження межових знаків є неналежним та недопустимим доказом.

Вважає обставини щодо незаконного захоплення земельної ділянки відповідачем є недоведеними, оскільки належних та допустимих доказів відповідно до ст. 58-60 ЦПК України матеріали справи не містять.

Судом при прийнятті рішення не взято до уваги, що позивачкою не доведено факту незаконного захоплення земельної ділянки відповідачем, оскільки дане питання відповідно до ст.108 ЦПК України могла б вирішити земельно-технічна експертиза, яка б в свою чергу встановила факт чи є із сторони відповідача незаконне захоплення земельної ділянки, однак експертиза у справі не призначалася.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 наголосив на те, що земельна ділянка про яку йде спір, належить йому на праві особистої власності, яка призначена для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому він не порушив прав позивачки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Відзив мотивований тим, що відповідач не надав жодних правоустановлюючих документів, які би підтвердили його право власності чи будь-які інші права на спірну земельну ділянку. А тому твердження відповідача, що спірна земельна ділянка належить йому є надуманим.

Натомість, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0190 є підтвердженим витягом з Державного земельного кадастру про земель ділянку, який є в матеріалах справи. Акт обстеження земельної ділянки від 16 травня 2019 року є належним і допустимим доказом у справі, складений повноважною комісією з питань агропромислового комплексу, екологічного врегулювання земельних відносин та використання природніх ресурсів Дружбівської селищної ради Теребовлянського району. Самовільне зайняття відповідачем всієї земельної ділянки позивачки та звeдeння навколо неї металевої огорожі доводять наявність порушеного права ОСОБА_2 . Даний доказ містить інформацію щодо предмета доказування. Факт незаконного захоплення земельної ділянки відповідачем є встановлений повноважними кваліфікованими особами органу місцевого самоврядування - землевпорядником селищної ради, який веде облік земель Дружбівської селищної ради.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, мотивуючи, що позивачкою не було доведено і судом не встановлено порушення її прав на спірну земельну ділянку.

Позивачка та її представник вважають апеляційну скаргу безпідставною та надуманою і просять залишити її без задоволення, а рішення суду, яке є законним і обґрунтованим, - без змін, зазначаючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

Дружбівський селищний голова Слободян І.В. вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду є правильним по суті і законним. ОСОБА_2 у березні 2019 року звернулась в селищну раду і повідомила про огородження її земельної ділянки відповідачем. Відповідачу направлялись повідомлення про припинення дій по огороджуванню всієї земельної ділянки позивачки, на які він не реагував. Факт захоплення і огородження відповідачем всієї земельної ділянки позивачки було встановлено комісією селищної ради, з участю землевпорядника селищної ради, яка виходила на місце. Відповідач самовільно захопив повністю земельну ділянку позивачки, огородив її металопрофілем та не допускає позивачку до земельної ділянки, а також не виконує вказівок органу місцевого самоврядування про усунення порушень та повернення ділянки ОСОБА_2 .

Відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (cкорочено - Закон №540-ІХ), яким розділ ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено п.3, строки апеляційного розгляду справи, передбачені ст.371 ЦПК України, продовжені на строк дії карантину, а тому підстави вирішувати питання в порядку ч.2 ст.371 ЦПК України щодо продовження строку розгляду апеляційної скарги у даній справі відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1092 га в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку , яким 15 березня 2019 року за позивачкою здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0190.

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Дружбівської селищної ради Теребовлянського району із заявою про самовільне загородження належної їй земельної ділянки металевою огорожею ОСОБА_1 .

Незважаючи на лист-вимогу Дружбівської селищної ради Теребовлянського району негайно припинити роботи по загородженні земельної ділянки, ОСОБА_1 не припинив такі роботи.

Актом обстеження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , складеного комісією з питань агропромислового комплексу, екології, врегулювання земельних відносин та використання природніх ресурсів Дружбівської селищної ради Теребовлянського району від 16 травня 2019 року № 1 установлено, що " ОСОБА_1 самовільно захоплено земельну ділянку ОСОБА_2 та навколо якої зведено металеву огорожу. Встановлене загородження не дає змоги комісії потрапити на земельну ділянку ОСОБА_2 для обстеження самої земельної ділянки для того, щоб встановити чи проводяться які небудь роботи на даній земельній ділянці, і якщо проводяться, то які саме, але візуально комісія встановила, що дана земельна ділянка зорано і засіяна, що додатково підтверджує факт самовільного захоплення земельної ділянки."

Статтею 90 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність, самостійно господарювати на землі, власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно із ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Задовольняючи позов, суд виходив із тих обставин, що позивачкою доведено і відповідачем не спростовано факт порушення відповідачем її земельних прав, які полягають у огородженні металевою огорожею повністю належної їй земельної ділянки площею 0.1092 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0190, внаслідок чого їй чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою. За таких доведених позивачкою та не спростованих відповідачем обставин суд підставно захистив права позивачки в обраний нею спосіб та зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 земельною ділянкою шляхом знесення огорожі.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду, як таким, що відповідає вимогам матеріального і процесуального права та встановленим обставинам справи.

Твердження апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог колегія суддів вважає надуманими і такими, що спростовуються витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яким здійснено державну реєстрацію за позивачкою ОСОБА_2 15 березня 2019 року земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0190 (а.с.9-11); письмовою вимогою Дружбівського селищного голови до ОСОБА_1 щодо припинення самовільного загородження металевою огорожею земельної ділянки ОСОБА_2 від 14 березня 2019 року (а.с.5); відповіддю Дружбівського селищного голови на заяву ОСОБА_4 від 05.04.2019 року (а.с.6); повторними письмовими зверненнями позивачки ОСОБА_4 до Дружбівського селищного голови з приводу огородження відповідачем її земельної ділянки від 16 травня 2019 року (а.с.7); Актом обстеження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , складеного комісією з питань агропромислового комплексу, екології, врегулювання земельних відносин та використання природніх ресурсів Дружбівської селищної ради Теребовлянського району від 16 травня 2019 року № 1 (а.8); поясненнями Дружбівського селищного голови, даними у судових засіданнях.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про неналежність як доказу Акту обстеження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Як вбачається із матеріалів справи даний Акт складений повноважною комісією з питань агропромислового комплексу, екологічного врегулювання земельних відносин та використання природніх ресурсів Дружбівської селищної ради Теребовлянського району.(а.8) Самовільне зайняття відповідачем всієї земельної ділянки позивачки та звeдeння навколо неї металевої огорожі, доводять наявність порушеного права ОСОБА_2 . Даний доказ містить інформацію щодо предмета доказування. Факт незаконного захоплення земельної ділянки відповідачем є встановлений повноважними кваліфікованими особами органу місцевого самоврядування - землевпорядником селищної ради, який веде облік земель Дружбівської селищної ради, даний Акт узгоджується із іншими доказами по справі, поясненнями Дружбівського селищного голови. Селищний голова, зокрема, ствердив, що вперше зустрічається із випадком захоплення земельної ділянки в цілому, яке здійснив відповідач по відношенню до земельної ділянки - власності позивачки. ОСОБА_1 на протязі значного періоду ініціював судові справи до сусідів з іншої сторони щодо земельних спорів. По факту, що стосується даної справи, ОСОБА_2 у березні 2019 року звернулась в селищну раду і повідомила про огородження її земельної ділянки відповідачем. Відповідачу направлялись повідомлення про припинення дій по огороджуванню всієї земельної ділянки позивачки, на які він не реагував. Факт захоплення і огородження відповідачем всієї земельної ділянки позивачки було встановлено комісією селищної ради, з участю землевпорядника селищної ради, яка виходила на місце. ОСОБА_1 повідомлявся про необхідність припинення загородження земельної ділянки ОСОБА_2 та про вихід комісії на місце обстеження земельної ділянки, однак до комісії не вийшов і не допустив членів комісії за межі огорожі.

Надуманими є доводи відповідача, що в Акті не зазначено розмір захопленої земельної ділянки, оскільки комісією встановлено, та підтверджується іншими доказами справи, що ОСОБА_1 захоплено повністю земельна ділянка позивачки, навколо якої зведено металеву огорожу. Окрім того, факт установлення огорожі не заперечується відповідачем.

Апеляційний суд вважає безпідставними твердження апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог у зв`язку із відсутністю у даній справі висновку земельно-технічної експертизи, оскільки клопотання про призначення експертизи ні позивачкою ні відповідачем не було заявлено у суді першої інстанції та апеляційному суді. Однак, наявними доказами, поданими позивачкою, підтверджується факт огородження відповідачем її земельної ділянки повністю.

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою на доведення своїх вимог подані докази по справі і оцінені судом, натомість, відповідачем, всупереч ст. 81 ЦПК України, не було представлено суду першої інстанції та апеляційному суду жодного доказу на спростування доказів позивачки і підтвердження своїх доводів та заперечень, що спірна земельна ділянка позивачки належить йому.

Не заслуговують на увагу також посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права, що полягали у неприйнятті до розгляду його зустрічного позову. Із матеріалів справи вбачається, що зустрічний позов був поданий ОСОБА_1 27 вересня 2019 року, з пропущенням строку, встановленого ч.7 ст.178, ч.1 ст.193 ЦПК України, та ним не подано клопотання про поновлення строку для подання зустрічного позову, а тому ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 9 грудня 2019 року його зустрічну позовну заяву про визнання недійсним та скасування витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, державного акту на право приватної власності на землю, договору дарування земельної ділянки, повернуто заявнику (а.с.51). Дана ухвала не була оскаржена і набрала законної сили.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України»).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом не допущено, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджується його пенсійним посвідченням (а.с.81), у зв`язку з чим звільнений від сплати судових витрат при подачі апеляційної скарги, а тому судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.