РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Кравченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу частини будинку а саме Ѕ від 21.09.2017 року та 1/2 частини на підставі свідоцтва про право власності від 18.03.2014 року. У вказаному житловому будинку значиться зареєстрованою, але не проживає її тітка відповідач по справі ОСОБА_2 , яка виїхала до Росії і там проживає та зареєструвалася з 12.08.2016 року.

Крім того, зазначила, що остання власних речей в будинку не має, будинком не користується, комунальні послуги не сплачує. Оскільки відповідач у спірному будинку не проживає, але значиться зареєстрованою вона змушена нести за неї комунальні витрати, що ставить її в скрутне матеріальне положення та порушує її права як власника вільно розпоряджатися власним майном. У зв`язку з чим, просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.02.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Від відповідача відзив до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності виданого 18.03.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого 18.03.2014 року. Крім того, їй належить також Ѕ частина вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу частини будинку від 21.09.2017 року посвідченого державним нотаріусом третьої Херсонської державної нотаріальної контори Карповою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-1529 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого від 21.09.2017 року.

Крім того відповідно до договору купівлі-продажу від 21.09.2017 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка 0,0445 га за адресою АДРЕСА_2 посвідченого державним нотаріусом третьої Херсонської державної нотаріальної контори Карповою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-1530 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого від 21.09.2017 року.

Відповідно до довідки №525 від 02.08.2018 року виданої Головою квартального комітету №26 вбачається що за адресою: АДРЕСА_2 значаться зареєстрованими: позивач ОСОБА_1 , онук ОСОБА_3 , онука ОСОБА_4 , невістка ОСОБА_5 та тітка позивача та власника будинку ОСОБА_2 , яка зареєстрована але не проживає у вказаному будинку.

Крім того, з копії наданих до суду документів що засвідчують особу відповідача вбачається, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованою з 2016 року в РФ в Калужскій області.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавиться чи цікавилася житловою площею, а також поважності причин їх відсутності у житлі, суду не надано.

Суду також не надано доказів укладення між сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкають в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачами відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., керуючись ст. ст. 6-13, 81, 133,141, 258, 259, 263- 265,279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 - й Віровчин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до для початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В. Прохоренко