Єдиний унікальний номер 229/1844/20
Номер провадження 22-ц/804/2281/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Гапонова А.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 229/1844/20 за скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 18 травня 2020 року (суддя Гонтар А.Л., повний текст ухвали складений 18 травня 2020 року),

в с т а н о в и в :

23 квітня 2020 року акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), посилаючись на те, що Дружківським міським судом Донецької області ухвалено рішення у цивільній справі № 229/3211/19, яким позов ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» задоволено та стягнуто з АТ «Укрзалізниця» грошові кошти: заборгованість по заробітній платі за період березень-липень 2017 року в сумі 16257,59 грн. Відносно АТ «Українська залізниця», яка включена до Додатку №2 до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», відповідно п. 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 жовтня 2019 року «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» встановлена заборона вчиняти виконавчі дії протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Незважаючи на це, державним виконавцем було прийнято до виконання виконавчий лист і відкрито виконавче провадження. Просив визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 16257,59 грн. в межах виконавчого провадження ВП №61435236; скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження ВП № 61435236 на виконання наказу Дружківського міського суду Донецької області від 21 лютого 2020 року у справі № 229/3711/19; зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про повернення наказу Дружківського міського суду Донецької області від 21 лютого 2020 року у справі № 229/3211/19 стягувачу.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18 травня 2020 року у задоволенні скарги акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_1 , відмовлено.

З вказаною ухвалою не погодилося акціонерне товариство «Українська залізниця» та оскаржило її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала є необґрунтованою та незаконною, судом неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи. Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, які не підлягають приватизації» затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані. Згідно додатку 2 до цього Закону включено АТ «Укрзалізниця». Водночас, 20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» Станом на 20 жовтня 2019 року АТ «Укрзалізниця» входило до вказаного переліку. Пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто, вищевказаним нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників (за винятком, вказаним в Законі). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти, якщо в нього відсутні інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно божника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Представник заявника АТ «Укрзалізниця» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином на сайті апеляційного суду.

Відповідно до статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період березень 2017 року - липень 2017 року в сумі 16257,59 грн. без утриманням податку й інших обов`язкових платежів. Рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року в сумі 3103,79 грн. підлягає негайному виконанню. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період березень-липень 2017 року у сумі 2884,80 грн. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. В іншій частині позову відмовлено.

21 лютого 2020 року заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року набрало законної сили.

21 лютого 2020 року Дружківським міським судом Донецької області видано виконавчий лист. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 21 лютого 2023 року.

04 березня 2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61435236 за виконанням вказаного виконавчого листа від 21 лютого 2020 року.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця Коваль Л.І. відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», постанова винесена державним виконавцем в межах своїх повноважень, у встановленому порядку згідно заяви стягувача протягом строку пред`явлення виконавчого документу для виконання, оскільки приписи пункту 3 Розділу III Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» не передбачають заборону (більше того містять пряму вказівку на можливість) стягнення грошових коштів із об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Згідно із частиною 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01 листопада 1950 року.

У справі «Бурдов проти Росії» від о7 травня 2002 року Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами 2 та 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Стаття 430 ЦПК України визначає справи про поновлення на роботі та присудження працівникові виплати заробітної плати такими, в яких суд допускає негайне виконання судових рішень.

Водночас пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» визначено, що забороняється вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» за винятком: стягнення грошових коштів та стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Згідно із Законом України «Про заставу», що повністю узгоджується із положеннями, визначеними Цивільним кодексом України, застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. Предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

Проте, грошові кошти не є предметом застави, а стягнення грошових коштів не заборонено без розмежування їх призначення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується с висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги АТ «Українська залізниця».

Доводи апеляційної скарги про те, що пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», встановлена заборона вчиняти виконавчі дії загалом, ґрунтуються на невірному розумінні представником скаржника норм права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, №76943/11, §123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, із урахуванням встановлених обставин обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення немає.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 18 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2020 року

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

А.В. Гапонов