Справа № 754/75/17
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2020 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про виділення в натурі частки із спільної часткової власності.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.01.2017 під головуванням судді Шевчука О.П. відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/75/17-ц передана судді Бабко В.В. у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_4 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2018 під головуванням судді Бабко В.В. справу за єдиним унікальним номером 754/75/17-ц прийнято до розгляду.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.07.018 зупинено провадження по справі за єдиним унікальним номером 754/75/17-ц та призначено будівельно-технічну експертизу.

27.12.2018 року до суду надійшов висновок експерта № СЕ-1202-1-1018.18.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.12.2018 відновлення провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності.

Позивач ОСОБА_1 просить суд просить виділити майно, що перебуває в спільній частковій власності, в натурі, а саме: виділити мені ОСОБА_1 у власність кімнату номер 10, площею, 11,9 м. кв., що становить 13/100 частини квартири номер АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 виділити у власність кімнату номер 9 площею 18,1 м.кв., що становить 19/100 частини квартири номер АДРЕСА_1 ; стягнути грошову компенсацію в розмірі 56445,00 грн (п`ятдесят шість тисяч чотириста сорок п`ять гривень 00 коп), в якості компенсації за житлову площу 3,1 м.кв. яку я недоотримала у власність внаслідок виділення майна в натурі.

У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14, у якій були встановлені подібні фактичні обставини справи та застосовано той самий матеріальний закон, зазначено, що обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх, суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, суд зазначив, що з врахуванням закріплених в пункту 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Таким чином, суд має встановити наступне: чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар та у випадку неплатоспроможності, суд повинен відмовити в позові.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд у постановах від: 30 січня 2018 року у справі № 369/8864/15-ц (провадження № 61-1650св18); 27 вересня 2018 року у справі № 193/1008/16-ц (провадження № 61-24836св18); 21 січня 2019 року у справі № 242/2563/16-ц (провадження № 61-29426св18); 22 липня 2019 року у справі № 145/1194/16-ц ( провадження № 61-21589св18).

На час розгляду справи було установлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року передано на перегляд Великої Палати Верховного Суду справу в подібних правовідносинах №521/2993/13-ц про визнання права власності, виділення частки та стягнення компенсації.

Постановляючи ухвалу, Верховний Суд у складі колегії Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що є достатні обґрунтовані підстави для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі №6-2925цс15, в частині необхідності при розгляді позовів заявлених з підстав статті 364 ЦК України врахування можливості сплати такої компенсації частки вартості майна без відчуження спірного майна, та що відчуження такого майна є підставою для відмови у позові оскільки таке відчуження є для відповідачів надмірним тягарем. Оскільки, позбавлення особи права на розпорядження своїм майном може спричинити порушення права на справедливий суд, що закріплене в пункті 1 статті 6 та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Фактичні обставини справ, предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, застосовані норми права у наведених постановах Верховного Суду України є аналогічними.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року зазначено про наявність підстав для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі №6-2925цс15, а також необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду судами аналогічних спорів.

Таким чином, висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №521/2993/13-ц має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи.

Отже, суд вважає, що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності є неможливим до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №521/2993/13-ц.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Палатою Верховного Суду.

За таких обставин провадження в справі слід зупинити, оскільки від висновоку Великої Палати Верховного Суду у справі №521/2993/13-ц залежить правильне вирішення справи 754/75/17 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності.

На підставі викладеного та керуючись статтями 252, 253, 260, 268, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності - зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №521/2993/13-ц.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Бабко