Постанова

Іменем України

05 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 205/7751/16-ц

провадження № 61-6854св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2019 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору від 06 березня 2006 року № DNU0GK00000685 банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 39 655,86 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09 березня 2021 року.

На порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2016 року утворилася заборгованість у сумі 29 370,49 дол. США, у тому числі: 21 298,28 дол. США - заборгованість за кредитом; 4 503,10 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 323,00 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 2 246,11 дол. США - пеня.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за кредитом у розмірі 21 298,28 дол. США та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року у складі судді Шавула В. С. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів направлення відповідачу повідомлення про дострокове повернення кредиту згідно з вимогами підпункту а) пункту 2.2.7 кредитного договору. Крім того, згідно з умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу, але жодних підтверджень та доказів цього ним не надано взагалі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 06 березня 2006 року № DNU0GK00000685, яка станом на 30 вересня 2016 року складає 21 298,28 доларів США, що еквівалентно 551 838,43 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») судовий збір у сумі 8 810,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наявність факту заборгованості у ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору підтверджується розрахунком, наданим банком, та не спростовано відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що предметом доказування у справах про стягнення заборгованості за кредитом є факт отримання (передання) грошових коштів позичальником, а у банківському документі на видачу готівки із каси банку відсутній підпис відповідача, а тому позивач не підтвердив факт видачі кредиту саме відповідачу; позивач не обґрунтував підстав поважності причин надання платіжного доручення на підтвердження отримання коштів до суду апеляційної інстанції; суд апеляційної інстанції не прийняв процесуального рішення щодо поновлення строку подання апеляційної скарги та не врахував, що рішення суду першої інстанції на момент подання апеляційної скарги набрало законної сили, і необґрунтоване поновлення позивачу строку подання апеляційної скарги буде порушенням принципу юридичної визначеності, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У травні 2019 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому АТ КБ «ПриватБанк» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 06 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNU0GK00000685, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати останньому кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 09 березня 2021 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 35 000,00 дол. США, на купівлю квартири, а також 4 655,86 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно з порядком, передбаченим пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування 12,0 % річних (а. с. 11-12).

Пунктом 2.3.7 кредитного договору передбачено, що банк має право стягнути кредит до настання вказаної у пункті 1.1 дати договору, якщо настали умови, передбачені пунктами 2.3.3 та 3.1, 3.2, у тому числі, порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2016 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 29 370,49 дол. США, що у еквіваленті становить 760 989,40 грн, у тому числі: тіло кредиту - 21 298,28 дол. США; заборгованість за відсотками - 4 503,10 дол. США; заборгованість за комісією - 1 323,00 дол. США; пеня - 2 246,11 дол. США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Реалізація права апеляційного оскарження судових рішень обумовлена встановленими статтею 354 ЦПК України процесуальними строками.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу указаної норми процесуального права, єдине виключення із загального правила обчислення строку апеляційного оскарження було встановлено у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи. У такому випадку особи могли подати апеляційну скаргу протягом тридцяти (п`ятнадцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

В усіх інших випадках статтею 354 ЦПК України передбачене загальне обчислення процесуального строку на рішення суду - тридцять днів з дня проголошення рішення.

При цьому, слід звернути увагу на те, що подача апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду учасником справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення є підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, однак не змінює загального обчислення процесуального строку та порядку очкарження.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

19 березня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» 19 березня 2018 року подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, у якій просив поновити строк апеляційного оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху у зв`язку з необхідністю сплати судового збору у сумі 12 416,37 грн та надано особі, яка подала апеляційну скаргу строк, який не може перевищувати десяти днів з моменту отримання копії даної ухвали для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року залишено без руху для надання документа, що посвідчує повноваження представника (адвоката), що подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року повернуто заявнику у зв`язку з не усуненням недоліків апеляційної скарги.

26 липня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно звернувся з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року та просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху у зв`язку з тим, що апеляційна скарга подана ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») та надано заявнику строк для подачі виправленої апеляційної скарги.

24 вересня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу у новій редакції та просило суд поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що апеляційна скарга подана в межах тридцяти днів з дня отримання рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року.

У березні 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ОСОБА_1 просив прийняти процесуальне рішення щодо не поновлення позивачу строку подання апеляційної скарги та застосувати наслідки пропуску такого строку.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» 26 липня 2018 року звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції із пропуском строку, встановленого частиною першою статті 354 ЦПК України, однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено, що апеляційна скарга відповідає вимогам статті 356 ЦПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції не розглянув три клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та клопотання про застосування наслідків пропуску такого строку, що свідчить про порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Вимоги наведеної норми унеможливлюють розгляд справи по суті до вирішення питання щодо пропущення строку апеляційного оскарження.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X; рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Таким чином, ухваливши за наслідками розгляду апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції відкрив апеляційного провадження у справі без вирішення питання щодо пропущеного строку апеляційного оскарження, та переглянув судове рішення, що набрало законної сили, що є порушенням зазначених приписів Конвенції та норм процесуального закону.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 411 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали чи постанови, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2019 року скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш І. В. Литвиненко С. Ю. Мартєв Є. В. Петров