Постанова

Іменем України

07 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 2-810/06

провадження № 61-9137св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація,

треті особи: ОСОБА_2 , Київське міське управління юстиції,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 13 травня 2020 рокуу складі судді Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2006 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 05 травня 2006 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено додатковий строк для прийняття спадщини протягом місяця з моменту набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року відмовлено

у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2006 року.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року скасовано,

а справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , Київське міське управління юстиції, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2006 року, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2006 року як спадкоємець третьої особи ОСОБА_2 , який за життя протягом 11 років після ухвалення рішення, при проголошенні якого був присутній особисто, не реалізував своє право на апеляційне оскарження. Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

17 червня 2020 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року та передати справу на новий розгляд до Київського апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 лютого 2020 року. ОСОБА_2 та його представник не були присутні під час судового засідання при проголошенні рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2006 року. Відсутні відомості про вручення ОСОБА_2 копії рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2006 року.

Доводи інших учасників справи

20 липня 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 19 червня 2020 року касаційну скаргу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2020 року поновлено представнику ОСОБА_3 - ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Дарницького районного суду міста Києва.

14 липня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 27 липня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що третя особа -

ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд справи, згідно протоколу судового засідання від 17 лютого 2006 року (а. с. 69-72). ОСОБА_2 приймав участь у судовому засіданні та був присутнім при проголошенні вступної та резолютивної частин рішення суду, також йому був роз`яснений порядок та строки оскарження рішення суду.

ОСОБА_2 помер у 2017 році, тобто більше, ніж через 11 років після ухвалення оскаржуваного рішення, проте, за життя не скористався своїм правом та у визначені законом строки не звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE,

№ 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, виходячи з вимог частини другої статті 358 ЦПК України та зважаючи на те, що ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2006 року як спадкоємець третьої особи - ОСОБА_2 , який за життя протягом 11 років після ухвалення рішення, при проголошенні якого був присутній особисто, не реалізував своє право на апеляційне оскарження, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження, з підстав, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.

Аргументи заявника про те, що апеляційним судом не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 лютого 2020 року є безпідставними, оскільки направляючи справу на розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у своїй постанові вказав, що ОСОБА_3 є правонаступником у порядку спадкування ОСОБА_2 , який брав участь у розгляді цієї справи в якості третьої особи. У випадку, якщо апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав як правонаступник ОСОБА_2 , але з пропуском строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції мав застосувати наслідки, які передбачені статями 357, 358 ЦПК України. Однак відмова у прийнятті апеляційної скарги чинним ЦПК України не передбачена.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя стаття 406 ЦПК України).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, питання щодо розподілу судових витрат за подання касаційної скарги, відповідно до правил статті 141 ЦПК України не вирішується.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська