Справа № 285/1424/20
провадження у справі № 2/0285/592/20
05 серпня 2020 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючої судді Заполовської Т.Г.
за секретаря судового засідання Матвіюк Т.М.,
сторони по справі: позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоград-Волинський
за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,
Позивач 15.04.2020 року звернувся до суду з цим позовом та просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.10.2010 року у розмірі 7494,99 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначає, що 26.10.2010 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між ним та банком договір. Відповідно до умов зазначеного договору позивач свої зобов`язання перед ОСОБА_2 виконав в повному обсязі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті прийняв спадщину відповідач ОСОБА_1 , оскільки на момент смерті спадкодавця він постійно проживав з покійним за однією адресою. 08.04.2019 року відповідно до вимог ч. 3 ст. 1281 ЦК України банк направив претензію кредитора до державної нотаріальної контори, 17.07.2019 року претензію направив спадкоємцю ОСОБА_1 , який не вчинив ніяких дій на погашення боргу. Банк стверджує, що кредитні зобов`язання ОСОБА_2 входять до складу спадщини після його смерті, тому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7494,99 грн., яка складається з 7493,43 грн. заборгованості за кредитом та 1,56 грн. заборгованості за відсотками. З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду.
В судове засідання представник позивача не прибув. В заяві позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові; просив задовольнити повністю; судове засідання просив провести без його присутності; не заперечував проти постановлення заочного рішення.
У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні.
Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та представник позивача в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного.
26.10.2010 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 9).
В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ОСОБА_2 висловив свою згоду, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами та пам`яткою клієнта складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_2 , помер.
За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13.02.1978 року (а.с. 56).
Згідно долученого до матеріалів позовної заяви розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» станом на 29.12.2017 року заборгованість ОСОБА_2 за договором № б/н від 26.10.2010 року перед банком становить 7494,99 грн., яка складається з 7493,43 грн. загального залишку заборгованості (заборгованість за простроченим тілом кредиту) та 1,56 грн. заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість (а.с. 6-8).
15.01.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Новоград-Волинської нотаріальної контори з претензією до кредитора, на підставі якої заведено спадкову справу № 29/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 39).
За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.
За положеннями ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги . Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право та сплив визначених строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.
Строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.
Судом встановлено, що про відкриття спадщини, тобто про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 АТ КБ «ПриватБанк» достеменно довідався 15.01.2019 року (згідно вхідного номеру), направивши претензію кредитора до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори (а.с. 38-39).
Лист-претензію до відповідача ОСОБА_1 банком було передано на пункт поштового зв`язку лише 17.07.2019 року (згідно штампу а.с. 41), тому преклюзивний шестимісячний строк, встановлений ст. 1281 ЦК України для вимоги кредитора до спадкоємця ОСОБА_2 , сплив 16.07.2019 року.
Оскільки кредитор, здійснюючи власні активні дії, не реалізував своє суб`єктивне право у вказаний строк, тому суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог до відповідача.
Крім того, позивачем не обґрунтовано і не доведено, що відповідач успадкував будь-яку спадщину після померлого ОСОБА_2 шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину чи фактичного прийняття спадщини. Більше того, не доведені припущення позивача про існування спадкового майна на суму 7494,99 грн.
Не обґрунтовано і не доведено, що відповідач є єдиним спадкоємцем після смерті позичальника, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про коло осіб, які на момент смерті спадкодавця були зареєстровані разом з ним.
Також позивачем не доведено взагалі існування непогашеної заборгованості померлого ОСОБА_1 перед банком, оскільки згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, за договором № б/н від 26.10.2010 року вона розрахована станом на 29.12.2017 року, тобто заборгованість обчислювалась банком протягом двох років та дев`яти місяців після смерті позичальника; заборгованість складається з 7493,43 грн. загального залишку заборгованості (заборгованість за простроченим тілом кредиту) та 1,56 грн. заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість (а.с. 6-8), однак у наданих банком умовах та правилах відсутні посилання про умови та порядок нарахування простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотків на вказану суму.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.
Суд, за положеннями ст.ст. 77-78 ЦПК України приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимогу повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 4-5, 10, 76-82, 141, 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за заявою відповідача протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Дата складення повного судового рішення 10.08.2020 року.
Головуюча суддя Т.Г. Заполовська