Провадження №22-ц/812/90/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , судового експерта Лесків С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №490/7049/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Подзігун Галини Володимирівни у приміщенні цього суду 06 листопада 2019 року, повний текст якого складений 08 листопада 2019 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності,

у с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

Позов обґрунтовував тим, що він з відповідачем є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач його пропозиції про добровільний поділ майна, що є у спільній частковій власності, ігнорує, а тому позивач просив в судовому порядку виділити в натурі його частку майна - житлову кімнату 1-3, площею 15,3 кв. м, коридор 1-1, площею 6,0 кв. м, коридор 1-2, площею 4,10 кв. м, кухню 1-4, площею 6,8 кв. м, тамбур літ. А, а також сараї літ. Б, К, Л, Н; вбиральню літ. М та споруди № 1, 3 залишити в загальному користуванні.

В подальшому заявою від 06 листопада 2019 року позивач просив виділити йому в натурі частку майна за третім варіантом висновку експерта №125-096 від 30 грудня 2016 року.

Крім того, позивач також просив виділити в натурі Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,1000 ґа, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві спільної часткової власності, а також припинити право спільної часткової власності на вищезазначену земельну ділянку та будинок.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі із спільної власності і визначення порядку користування земельною ділянкою, в якому, посилаючись на відсутність порозуміння із відповідачем, який разом з нею є співвласником житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , просила виділити їй в натурі у житловому будинку кімнату 1-5 і кухню 1-4 та господарські будівлі - сараї літ. «Б», літ. «С», літню кухню літ. «Ж», тамбур до літньої кухні літ. «ж-1», огорожі та споруди № 1, 3 визначити експертизою, а також позивачка просила визначити порядок користування земельною ділянкою під домоволодінням.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2019 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою залишений без розгляду.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2019 року позов задоволений частково.

Постановлено виділити в натурі у власність ОСОБА_1 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - кімнату 1-5 (літ. «А»), пл. 15,1 кв.м., вартістю 13 313грн; а також надвірні узаконені господарські будови загальною вартістю 53 843 грн.: сарай літ. «К», пл.9,5 кв.м. - 3 071 грн.; сарай літ. «Д», пл.9 кв.м. - 1 100 грн.; сарай літ. «Л», пл. 6,4 кв.м. - 2146 грн.; літню кухню літ. «Ж», пл. 32 кв.м. - 22 690 грн.; тамбур до літньої кухні лат. «Ж'», пл. 4,8 кв.м. -1 780 грн.; сарай літ. «Е», пл. 14,3 кв.м. - 2 643 грн.; 1/2 частина вбиральні літ. «М», пл. 0,5 кв.м. - 846 грн.; Ѕ частина огорожі №1, 2, 4, 5, 6, 7 - 1 389 грн.; Ѕ частина басейну №3 - 565 грн.; Ѕ частина замощення №І - 2 000 грн. відповідно до третього варіанту висновку №125-096 судової будівельно-технічної експертизи від 30 грудня 2016 року, який міститься у матеріалах цивільної справи № 490/7049/16-ц.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 . на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. як відшкодування судових витрат.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 є співвласниками у рівних частках домоволодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позивач має право вимагати виділення йому в натурі належної йому частки цього майна. За клопотанням сторін судом було призначено судову будівельно-технічну та додаткову будівельно-технічну експертизи. Згідно висновку №125-096 від 30 грудня 2016 року експертом було запропоновано три варіанти розділу між співвласниками житлового будинку з господарськими будовами в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 65-80).

Проаналізувавши кожен із запропонованих варіантів поділу житлового будинку, суд дійшов висновку, що найбільш зручним та, відповідно, доцільним варіантом поділу житлового будинку є варіант № 3 ( а.с. 79). Зазначений варіант розподілу житлового будинку суд вважає такими, що відповідає закону, встановленим судом обставинам та інтересам учасників справи.

Вирішуючи питання щодо виділу в натурі позивачу Ѕ земельної ділянки по АДРЕСА_1 , суд виходив з того, що висновком експерта №125-038 від 13 вересня 2019 року визначено, що виконати виділ в натурі окремої Ѕ частини земельної ділянки співвласнику ОСОБА_2 з окремим в`їздом з боку вул. Слов`янська неможливо (том 1, а.с. 238). Оскільки немає технічної можливості розділити вказану земельну ділянку відповідно до часток співвласників, суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині виділу в натурі Ѕ частини земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду про виділення в натурі частки майна, що у спільній частковій власності частково скасувати та постановити у відповідній частині нове рішення, яким виділити позивачеві у житловому будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «а» житлову кімнату 1-3 площею 15,3 кв.м, коридори 1-1, площею 6 кв.м та 1-2 площею 4,1 кв.м, кухню 1-4 площею 6,1 кв.м, а також господарські будівлі: сараї літ. «Б», літ. «Н», літ. «С», баня літ. «З», по Ѕ частині вбиральні літ. «М», огорож №1,2,4,5,6,7, замощення №1, басейну №3, а всього інвентарною вартістю 54 729 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що варіанту поділу домоволодіння в обраному судом вигляді у висновку експерта №125-096 не існує і він не влаштовує сторін по справі, які у судовому засіданні 24 квітня 2019 року обрали третій варіант, запропонований у висновку експерта №125-096, з урахуванням побажання співвласника ОСОБА_1

Від ОСОБА_2 , надійшли заперечення на апеляційну скаргу. Відповідачка просить прийняти рішення по справі згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 125/038 від 13 вересня 2019 року, виділити їй у користування кімнату 1-5 площею 15,1 кв.м, кухню 1-4 площею 6,1 кв.м, для чого їй потрібно понести витрати в розмірі 2 100 грн., а ОСОБА_1 , виділити кімнату 1-3 площею 15,3 кв.м, коридор 1-2 площею 4,1 кв.м. У зв`язку з тим, що позивач самовільно побудував прибудову площею 20,4 кв.м, закрив вікно в її кімнату, відрізав газопостачання та енергопостачання, вона надає згоду на оформлення самовільно збудованої прибудови, а позивач виплачує їй витрати на влаштування в її кімнаті енерго- та газопостачання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, експерта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Як встановив суд і таке вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін по справі ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04 грудня 2010 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №20 (том 1, а.с. 9). Сторони по справі є спадкоємцями майна ОСОБА_3 (том 1, а.с. 13).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а також зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , визнано за кожною із сторін право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 як за спадкоємцями за законом першої черги в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 (том 1, а.с.10-11).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 952232560 від 28 січня 2016 року право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа - 47,3 кв.м, житлова площа - 30,4 кв.м), зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2015 року по справі №490/10517/15-ц (том 1, а.с. 12).

29 березня 2016 року державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.Г. Серебричу М.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 5-197, після смерті батька на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :13:062:0002, площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 , наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (том 1, а.с. 13).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 56208069 від 29 березня 2016 року право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 29 березня 2016 року серія та номер 5-197 (том 1, а.с.14).

Між співвласниками існує спір щодо порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою.

Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону (пункт 3.11 Інструкції).

Таким чином, виділ в натурі частки із спільної власності на будинок унеможливлюється наявністю самочинних об`єктів будівництва або у складі будинку, з якого визначаються частки співвласників, або у складі частки, що виділяється.

Враховуючи, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 367 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно з цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина 2 статті 376 ЦК України).

У розумінні частини 1 статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації).

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, згідно з яким реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини 1 статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини 1 статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15.

В силу положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 76 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини 1, 2 статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

З огляду на характер спірних правовідносин у даній справі позивач мав довести, а суд встановити наявність розробленого експертом варіанту виділу належної ОСОБА_1 частки у домоволодінні (оскільки для цього необхідні спеціальні знання у сфері будівництва), яка відповідає його ідеальній частці та вимогам законодавства щодо відокремленого об`єкту нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням сторін судом було призначено судову будівельно-технічну та додаткову будівельно-технічну експертизи.

Згідно висновку №125-096 від 30 грудня 2016 року експертом було запропоновано три варіанти виділу належної позивачеві частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (том, 1 а.с. 65-80) між співвласниками, згідно висновку № 125-038 судової будівельно-технічної та земельної експертизи від 13 вересня 2019 року - один варіант поділу домоволодіння в натурі та один варіант визначення порядку користування земельною ділянкою (том 1, а.с. 222-247).

У висновку експерта №125-096 від 30 грудня 2016 року (том 1 а.с. 65-91) зазначено, що спірне домоволодіння складається із одноповерхового житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «а» 1955 року забудови, який складається із: коридору 1-1, площею 6 кв.м (займає прибудову літ. «а»), коридору 1-2 площею 4,1 кв.м, житлової кімнати площе. 15,3 кв.м, житлової кімнати 1-5 площею 15,1 кв.м та кухні літ. 1-4 площе. 6,1 кв.м (загальна площе - 46,6 кв.м, житлова - 30,4 кв.м), а також господарських споруд: сараїв лі. «Б», «Д», «Е», «К», «Л», «Н», «С», літньої кухні «Ж», тамбуру до літньої кухні літ. «ж'», бані літ. «З», вбиральні літ. «М», огорож №1, 2, 4, 5, 6, 7, басейну № 3, замощення №І. Житловий будинок з одним самостійним входом з боку прибудови літ. «а», забезпечений наступним інженерним обладнанням: електропостачання, газопостачання (вимкнено), опалення місцеве з водогрійним котлом (вимкнено). Інвентаризаційна вартість домоволодіння складає 108571 грн., дійсна вартість - 203028 грн.

У висновку експерта № 125-038 від 13 вересня 2019 року (том 1 а.с. 222-247) зазначено, що спірне домоволодіння складається із одноповерхового житлового будинку літ. «А-1» 1955 року забудови з самочинною прибудовою літ. «А'» (у користуванні ОСОБА_1 ), який складається із: коридору 1-2 площею 4,1 кв.м, житлової кімнати площе. 15,3 кв.м, житлової кімнати 1-5 площею 15,1 кв.м та кухні літ. 1-4 площе. 6,1 кв.м (загальна площе - 40,6 кв.м, житлова - 30,4 кв.м), а також господарських споруд: сараїв лі. «Б», «Д», «Е», «К», «Л», «Н», «С», літньої кухні «Ж», тамбуру до літньої кухні літ. «ж'», бані літ. «З», вбиральні літ. «М», огорож №1, 2, 4, 5, 6, 7, водяного басейну № 3, водяної свердловини №9, басейну №10, замощення №І. Житловий будинок з двома самостійними входами: з боку самочинної прибудови літ. «А'» та у задньої торцевої стіни, забезпечений наступним інженерним обладнанням: електропостачання, газопостачання (вимкнено), опалення місцеве з водогрійним котлом (вимкнено). Інвентаризаційна вартість домоволодіння складає 126597 грн., дійсна вартість - 595175 грн.

Таким чином, на час ухвалення рішення по справі до складу належного сторонам домоволодіння входить самочинно побудована позивачем прибудова літ. «А'» до житлового будинку літ. «А-1».

Суд, обираючи для виділу в натурі позивачеві належної йому частки у домоволодінні третій варіант відповідно до висновку експерта №125-096 від 30 грудня 2016 року, не звернув уваги на наступні обставини.

Так, як вбачається з порівняння наявних у справі копій технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 13 січня 2016 року (том 1, а.с. 15-19), та технічного паспорту на це ж домоволодіння, виготовленого станом на 30 січня 2017 року (том 1, а.с. 100-106), а також описових частин висновків експерта №125-096 від 30 грудня 2016 року та № 125-038 від 13 вересня 2019 року, з часу виготовлення висновка експерта №125-096 від 30 грудня 2016 року відбулися зміни у складі спірного домоволодіння.

Зокрема, з технічного паспорту, виготовленого станом на 30 січня 2017 року, та висновку експерта № 125-038 від 13 вересня 2019 року вбачається, що коридор 1-1 площею 6 кв.м, який на загальному плані домоволодіння був позначений як прибудова літ. «а» (технічний паспорт станом на 13 січня 2016 року) та входив у здійснений експертом розрахунок площі житлового будинку та вартості домоволодіння в цілому і вартості часток співвласників, відсутній, натомість до житлового будинку літ. «А-1» здійснено самочинну прибудову літ. «А'» площею 20,4 кв.м. Крім того, станом на січень 2017 року до складу домоволодіння внесені нові господарські споруди - водяна свердловина №9 та басейн №10.

Таким чином, висновок експерта №125-096 від 30 грудня 2016 року не може бути використаний для визначення варіанту виділу в натурі позивачу належної останньому частки у домоволодінні, оскільки на час вирішення справи в суді склад спірного домоволодіння суттєво відрізняється від того, з чого виходив експерт, визначаючи варіанти виділу частки співвласника при складанні висновку №125-096 від 30 грудня 2016 року.

Крім того, як запропоновані висновком експерта №125-096 від 30 грудня 2016 року, так і висновком експерта № 125-038 від 13 вересня 2019 року варіанти виділу в натурі частини у спірному житловому будинку, передбачають виділ співвласникам окремих господарських споруд у спільну часткову власність, а саме: у висновку експерта №125-096 від 30 грудня 2016 (у всіх трьох варіантах виділу) по Ѕ частині вбиральні літ. «М», огорож №1,2,4,5,6,7, замощення №1, басейну №3, у висновку експерта № 125-038 від 13 вересня 2019 року по Ѕ частині сараю літ. «Б», вбиральні літ. «М», огорож №1,2,4,5,6,7, замощення №1, басейну №3, басейну №10, свердловини №9. Між тим, експертом не зазначено, яким чином може бути відокремлена частина господарських споруд (з влаштуванням окремих входів), яка виділяється позивачеві, чи можливо це технічно з огляду на характеристики цих об`єктів, які переобладнання для цього необхідні, що свідчить про те, що, фактично, експертом пропонується залишити вказані господарські споруди у спільному користуванні сторін по справі.

За такого варіанти виділу частки співвласників, визначені у висновках експерта, суперечать вимогам статті 181 ЦК України, пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них», Інструкції, оскільки частини житлового будинку та господарських споруд, які пропонуються до виділу, не складають окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні зазначених норм права, характерною ознакою якого є виділ співвласникові, який виділяється, окремої площі, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення та не мати у своєму складі самочинних забудов. Тому як висновок експерта №125-096 від 30 грудня 2016 року, так і висновок експерта № 125-038 від 13 вересня 2019 року не є належними та допустимими доказами.

Згідно із частиною 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини справи та приписи закону і не виконав обов`язок щодо роз`яснення учасникам справи їх права надати до суду варіанти виділу ОСОБА_1 частки у спільному майні, який відповідає вимогам закону, або право на звернення до суду із відповідним клопотанням.

Суд апеляційної інстанції з метою усунення допущеної судом першої інстанції неповноти роз`яснив сторонам право заявити клопотання про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, від чого сторони відмовились.

За такого колегія суддів вважає, що позовні вимоги про виділ позивачу в натурі частки у домоволодінні є недоведеними через відсутність у справі розробленого експертом висновку, який підтверджував технічну можливість такого виділу та відповідав вимогам законодавства.

Тому суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, виділ позивачу в натурі частини будинку зі спорудами, а тому рішення суду в силу положень пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про виділ частки у домоволодінні з постановленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Щодо вирішення судом позовних вимог про виділ в натурі Ѕ частини земельної ділянки, колегія суддів погоджується з його висновками.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати частково та викладає аргументи лише щодо неправильності, як він вважає, висновків суду першої інстанції в частині виділу в натурі частини житлового будинку з господарськими спорудами. Будь-яких доводів та аргументів стосовно вирішення судом спору в частині виділу частини земельної ділянки апеляційна скарга не містить.

Крім того, вирішуючи питання щодо виділу в натурі позивачу Ѕ земельної ділянки по АДРЕСА_1 , суд виходив з того, що висновком експерта №125-038 від 13 вересня 2019 року встановлено, що виконати виділ в натурі окремої Ѕ частини земельної ділянки співвласнику з окремим в`їздом з боку вул. Слов`янська не можливо (том 1, а.с. 244). Оскільки позивачем не спростовано висновок суду про те, що немає технічної можливості розділити вказану земельну ділянку відповідно до часток співвласників, тобто виділити йому самостійний об`єкт нерухомого майна, колегія суддів вважає, що суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині виділу в натурі Ѕ частини земельної ділянки.

Щодо наявного у матеріалах справи варіанту визначення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта № 125-038 від 13 вересня 2019 року, то зустрічний позов ОСОБА_2 , в якому містилися вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою, ухвалою суду залишений без розгляду, а ОСОБА_4 заявлялись вимоги лише про виділення в натурі Ѕ частини земельної ділянки (том 1, а.с. 5).

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що за результатами апеляційного перегляду рішення суду в частині залишається без змін, а щодо іншої частини - в позові відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат, здійснених позивачем.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2019 року в частині вирішення позовних вимог про виділ частки у домоволодінні скасувати, постановити в цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності, відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 29 січня 2020 року