ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1079/20 Справа № 214/6821/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 435/6821/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені відповідача ОСОБА_2 , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року, яке постановлено суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 28 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, в обґрунтування якого зазначено, щоз 2008 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто перебувати в фактичних шлюбних стосунках, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4

09 серпня 2008 року сторони зареєстрували шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану. На даний час сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету. В період перебування у фактичних шлюбних відносинах, а саме 22.07.2008 року, сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка є їхньою спільною сумісною власністю, однак право власності на квартиру було зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

На підставі наведеного вище позивач просила суд встановити факт проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період придбання спірної квартири, визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю сторін по справі, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період придбання спірної квартири.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Зауважує на тому, що спірна квартира є його приватною власністю на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Терещенко М.С., що кошти на придбання спірної квартири були накопичені ним від заробітку, який він отримував з 15 листопада 2002 року, працюючи на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де працює й по теперішній час.

Зауважує, що позивач не приймала участі у купівлі спірної квартири. На момент придбання квартири він не перебував з позивачем у фактичних шлюбних відносинах, не вів з нею спільного господарства, не мав спільного бюджету, так як вони проживали окремо, та були зареєстровані за різними адресами, періодично зустрічаючись, підтримували близькі стосунки, в результаті яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 .

Крім того, позивач ОСОБА_1 , до реєстрації шлюбу з відповідачем, перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі та оскільки позивач не надала жодних доказів що свідчать про прийняття нею участі в придбанні спірної квартири, а також доказів перебування з ним у фактичних шлюбних відносинах, тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Разом з тим, позивач знала про придбання відповідачем спірної квартири в 2008 році, а, отже, звернулась до суду поза строком позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених останньою позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , батьками якої є позивач ОСОБА_6 шлюбі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 09 серпня 2008 року (а.с.9).

09 серпня 2008 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_7 було укладено шлюб, який зареєстрований Дзержинським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №353, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 09.08.2008 року, після реєстрації якого позивач ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.8).

22 липня 2008 року, до укладення шлюбу з позивачем ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Терещенком М.С. та зареєстрований в реєстрі за № 2261, придбав квартиру АДРЕСА_1 що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (а.с.27).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що спірна квартира була придбана в період перебування її та ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, що надає правові підстави для віднесення спірної квартири до їхньої спільної сумісної власності та її поділу між ними порівну.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності підстав вважати, що відповідач ОСОБА_2 в період придбання спірної квартири, перебував у фактичних шлюбних відносинах з позивачем ОСОБА_1 , від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась їх спільна дочка ОСОБА_4 та квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності та за позивачем ОСОБА_1 має бути визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази того, що сторони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Такий же висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі № 337-5266/15-ц.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, законною, підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Слід зауважити, що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Однак, судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що позивач ОСОБА_1 , на момент придбання спірної квартири перебувала в іншому шлюбі, що унеможливлює встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Так, як вбачається із матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.12.2007 року зареєстрований між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 27 січня 2006 року у Дзержинському відділі РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області шлюб, актовий запис № 28, розірваний. Рішення суду набрало чинності 17 грудня 2007 року (а.с.67). Однак, розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , було зареєстровано лише 23 липня 2008 року.

Так, відповідно до статті 115 Сімейного Кодексу України, чинної на час виникнення спірних правовідносин станом на липень 2008 року, розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка.

Розірвання шлюбу засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Таким чином, розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було засвідчено свідоцтвом про розірвання шлюбу 23 липня 2008 року, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин ст. 74 СК України та встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період придбання спірної квартири, а саме 22 липня 2008 року, визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін по справі та визнання за позивачем по справі права власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що факт проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу не підтверджений належними доказами, є обґрунтованими.

Посилання представника позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції на те, що затримка реєстрації в державному органі реєстрації актів цивільного стану факту розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_10 та ОСОБА_9 мала місце через не направлення судом копії рішення про розірвання їх шлюбу до органу реєстрації актів цивільного стану колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до вимог статті 115 Сімейного Кодексу України, чинної на час виникнення спірних правовідносин станом на липень 2008 року, розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка та не вимоги вказаної статті не вимагали направлення судом копії рішення про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб, така норма була встановлена 01.07.2010 року, тобто після придбання спірної квартири.

На підставі наведеного вище, суд першої інстанції при ухваленні рішення по справі дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 з 2008 року та до 08 серпня 2008 року, включно, оскільки у фактичних шлюбних відносинах у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 , а зі свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 встановлено, що її батьком є відповідач ОСОБА_2 та факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та відповідача по справі підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , оскільки встановлені судом першої інстанції обставини не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки матеріалами справи встановлено, що на момент придбання відповідачем спірної квартири позивач перебувала в іншому шлюбі.

Отже, вимоги позивача ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період придбання спірної квартири, визнання квартири АДРЕСА_1 , є недоведеними з тих підстав, що на момент придбання відповідачем спірної квартири позивач по справі перебувала в іншому шлюбі, тому відсутні правові підстави для встановлення такого факту, визнання спірної квартири спільною сумісною власністю сторін по справі та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період придбання спірної квартири, визнання квартири АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю сторін по справі та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спврної квартири.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 рокускасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період придбання спірної квартири, визнання квартири АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: