Справа № 474/632/19
Провадження № 2/474/138/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

28.01.20 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі судового засідання - Багрін Н.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

без участі відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 є власником вищевказаного житлового приміщення, згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок НОМЕР_1 від 14.08.1991 року, виданого на підставі рішення Доброжанівської сільської ради народних депутатів від 18.05.1991 року № 19, в якому окрім неї, також зареєстровані - чоловік ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , не родич (відповідач по справі) ОСОБА_2 , онуки - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 являється колишнім чоловіком дочки позивача та зареєстрований у житловому будинку по АДРЕСА_1 . З 2014 року відповідач у вказаному будинку не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали останньому у будинку немає. Відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає. А тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України, просить визнати останнього особою, яка втратила право на користування житловим будинком.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні, дала згоду на заочний розгляд справи. Крім цього, просила судові витрати зі сплати судового збору при пред`явлені позову залишити за нею.

Після оголошення перерви в судовому засіданні на 28.01.2020 року на 09 год. 00 хв., позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою (вх. № 5725/20 від 28.01.2020 року) про закінчення розгляду справи по суті в її відсутність, позовні вимоги та дані нею показання в якості свідка підтримує повністю, наполягає на задоволенні позову, згодна на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_2 , тричі будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку передбаченому ч. 8 та ч. 11 ст. 128, ст. 130 ЦПК України (судові повістки направлені по зареєстрованому місцю проживання відповідача - рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 722, яка повернута, на адресу суду з довідкою поштового відділення «про відсутність адресата»; дві розписки повернуті на адресу суду щодо одержання судових повісток, які вручені через повнолітнього члена сім`ї (тещу) ОСОБА_1 , яка проживає за однією адресою; судова повістка про виклик повернута на адресу суду з зазначенням причин невручення її адресату у зв`язку з відсутністю за місцем реєстрації, про що на повістці наявна відмітка сільського голови ОСОБА_8., а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), на розгляд справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутність та відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так, як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

-позивач ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок НОМЕР_1 від 14.08.1991 року, виданого на підставі рішення № 19 Доброжанівської сільської ради народних депутатів Врадіївського району від 18.05.1991 року є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок НОМЕР_1 від 14.08.1991 року, технічний паспорт на житловий будинок, показання позивача в якості свідка, показання свідків ОСОБА_8. , ОСОБА_5 );

-відповідач ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 , як колишній зять позивача. З 2014 року останній добровільно змінив своє місце проживання, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей або речей повсякденного використання, які б належали відповідачу у вказаному житловому будинку немає (довідка № 492 від 29.05.2019 року, видана виконкомом Доброжанівської сільської ради Врадіївського району, будинкова книга, акт обстеження місця проживання мешканців вищевказаного житлового будинку від 29.05.2019 року, копія рішення Врадіївського районного суду № 474/438/14-ц від 10.06.2014 року, показання позивача в якості свідка, показання свідків ОСОБА_8. , ОСОБА_5 ).

-протягом всього часу відсутності відповідача по місцю реєстрації з 2014р. по теперішній час позивач перешкод відповідачу у користуванні житловим будинком не чинив (показання позивача в якості свідка, показання свідків ОСОБА_8. , ОСОБА_5 )

В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивача та відсутній там, не сплачує комунальні послуги, що, в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Таким чином, порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та клопотання позивача судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючисьст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-275,279, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - будинком АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення (30 днів) починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій