Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/644/19
Провадження № 2/542/80/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді - Афанасьєвої Ю.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Слєсаря О.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Щербак Т.О.,

секретаря судового засідання - Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нові Санжари в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом й просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 74900 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 26 лютого 2011 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 березня 2011 ІНФОРМАЦІЯ_2 ними була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Покупцем за договором купівлі продажу виступив він ОСОБА_1 . За договором купівлі продажу від 09 серпня 2016 року який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Абрамовим М.О. за письмовою згодою відповідача, була продана квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за 149800 грн.

Оскільки він постійно працював, то після продажу квартири він усі отримані за договором купівлі продажу кошти віддав дружині оскільки вона мала вільний час так як не працювала, та попросив її покласти гроші на депозитний рахунок в банк.

Пізніше відповідач сказала йому, що вона положила кошти на депозитний рахунок у ПАТ «Платинум Банк». Реквізити вона йому не повідомляла. А договір про відкриття банківського рахунку залишився в неї. Після цього від відповідача він дізнався, що кошти від продажу квартири знаходяться вже на депозитному рахунку Акціонерного товариства «Перший український міжнародний Банк» (вул. Андріївська, 4, м. Київ, Україна, 04070), який вона відкрила після визнання фінансової неспроможності ПАТ «Платинум Банк».

Після отримання від нього коштів від продажу квартири їхні сімейні стосунки погіршилися, та з жовтня 2016 року вони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та проживати разом.

25 жовтня 2018 року за ініціативою відповідача Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя шлюб між ними був розірваний. Рішення набрало законної сили 26.11.2018 року.

Увесь час відповідач розпоряджалася належним їм обом грошовими коштами одноособово. Можливо кошти були переведені на депозитні рахунки до інших банківських установ.

Вважає, що кошти розміщені відповідачем на депозитних рахунках в банківських установах до 26.11.2018 року є об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача як подружжя та він має право на Ѕ частку від суми 149800 грн., що складає 74900 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019 року передана до провадження судді Афансьєвої Ю.О. (а.с. 19).

Ухвалою суду від 07 червня 2019 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання (а.с. 23).

Ухвалою суду від 07.06.2019 року, 11.07.2019 року з банківських установ були витребовані дані про депозитні рахунки, відкриті на імя сторін. (а.с.27, 55-56).

Ухвалами суду від 24.06.2019 року, 04.09.2019 року, 26.09.2019 року, 20.11.2019 року, 11.01.2020 року та 16.07.2020 року було задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеконоференці (а.с.38, 93,107,122, 162, 242).

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 116).

Ухвалою суду від 15.07.2020 року представнику відповідача був продовжений процесуальний строк для подання доказів. (а.с. 239-240).

Представник позивача адвокат Слєсарь О.В. в судовому засіданні підтримував заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив позов задовольнити.

Судове засідання, що призначене на 30.07.2020 року просив проводити без його участі, надавши письмову промову в судових дебатах (а.с. 244-246).

Позивач ОСОБА_1 пояснення у вступному слові не надавав, надав письмові пояснення (а.с. 84-85) в яких він зазначає, що після отримання відповідачем від нього коштів від продажу квартири їхні сімейні відносини погіршились та орієнтовно з жовтня 2016 року вони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство та проживати разом. Ввважає, що вказана обставина визнана відповідачем, яка зазначила про це у позовній заяві про розірвання шлюбу, з якою вона зверталась до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

Після припинення шлюбних відносин з жовтня 2016 року він за згодою свого батька ОСОБА_3 мешкав у його квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Та саме цю адресу відповідачка зазначила в позовній заяві про розірвання шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що з 2004 вони з позивачем постійно проживали разом без реєстрації шлюбу. В той час ОСОБА_1 був студентом та був на її утриманні, а вона працювала та отримувала заробітну плату. Житло яке вони винаймали для спільного проживання оплачувала вона, так як позивач не працював та не мав власного заробітку. В 2008 року позивач закінчив медакадемію та переїхав до своїх батьків у місто Миргород для продовження навчання в інтернатурі. У 2009 році ОСОБА_1 влаштувався на роботу у місті Запоріжжя та запросив її поїхати з ним. В цей час вони домовилися, що ОСОБА_1 буде працювати та розвиватися, а вона буде вести спільне господарство. Вони винаймали житло у його родичів, а саме у тітки ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 .

26.02.2011 року вони зареєстрували шлюб, а через місяць тобто 26.03.2011 року придбали житло, яке в технічному паспорті значилося як нежитлове приміщення та було в незадовільному стані після пожежі. Дана квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира потребувала капітального ремонту з перенесенням стін. Даним ремонтом займався її брат, вона та її мати з питань облаштування житла. А ОСОБА_1 не мав можливості займатися ремонтом так як постійно працював, він забезпечував сім`ю матеріально. В 2014 році вони придбали автомобіль.

09.08.2016 року вищезазначина квартира була ними продана. Сума за яку домовлялися продати квартиру була 149800 грн. Кошти за квартиру отримував позивач ОСОБА_5 одноособово, їй він їх не віддавав. Куди саме ним були покладені ці грошові кошти їй не відомо.

При цьому як подружжя вони мали грошові кошти, що були їх спільним бюджетом, та які зберігалися вдома в окремому місці, а також вони мали заощадження, які вони розміщали на депозитах в банках. При цьому, які суми та в яких саме банках розміщувати, вирішував позивач. Можливо кошти, які позивач отримав від продажу квартири зберігалися вдома або були покладені на депозит та використані ними.

03.03.2017 року вона відкрила рахунок в «Платинум банк» в присутності позивача, також в цій банківській установі був відкритий рахунок й на ім`я ОСОБА_1 . За час їхнього спільного проживання кошти зберігалися на її рахунку та рахунку ОСОБА_1 . З приводу обрання банківської установи та суми яку потрібно покласти на банківський рахунок вони між собою узгоджували та це була їх спільна ініціатива. Жодного рахунку чи депозиту без відома позивача відкрито не було. Кожного разу коли вона відкривала депозитний рахунок чи знімала кошти разом з нею був присутній позивач, який мав можливість бачити реквізити чи суму коштів і все інше що стосується депозиту. Їй відомо, що ОСОБА_1 мав депозитні рахунки в іноземній валюті та гривні в АТ «Райффайзен Банк Аваль», в АТ КБ «ПриватБанк», «УкрСиббанк», «ПУМБ».

Знімали депозитні кошти як вона, так й позивач, які витрачали на потреби сім`ї або по закінченню депозитного періоду. Зокрема в період 2016-2017 роки грошові кошти ними витрачались на ремонт автомобіля після ДТП в 2017 року, на проведення їй операції та її відновлення після неї, на спільні покупки, відпочинок.

Щодо припинення сімейних відносин зазначила, що з 2016 року між ними дійсно погіршилися відносини, оскільки вона узнала про те, що у позивача є інша жінка. В березні 2017 року вони помирились та проживали разом в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 або на дачі до жовтня 2018 року. В серпні 2018 року нею була подана позовна заява про розірвання шлюбу але вони зустрічалися та намагалися відновити стосунки. Вони не припиняли сімейні відносини.

Тобто, й в період з жовтня 2016 року по вересень 2018 року вони продовжували розміщати гроші на депозити та спільно їх витрачали на потреби сім`ї.

23 червня 2015 на її ім`я від ОСОБА_1 була видана довіреність з усіма правами та обов`язки терміном на три роки.

В задоволенні позову просила відмовити.

Крім того, в наданому відзиві на позовну заяву (а.с. 47-48), обгрунтовуючи заперечення проти позову відповідач зазначила наступне. Дійсно, 09 серпня 2016 року позивачем була продана квартира АДРЕСА_4 , за 149800 грн. за її письмовою згодою. Кошти за продану квартиру одержав ОСОБА_1 , до підписання правочину, як вказано в п. 2.1 договору купівлі продажу, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 09 серпня 2016 року за реєстром № 503. Коли саме ОСОБА_1 отримав кошти і як він ними розпорядився їй невідомо.

Зазначає, що твердження позивача, що нібито він віддав їй усі отримані за договором кошти та просив положити на її рахунок є безпідставними та не відповідають дійсності, оскільки він самостійно розмістив їх на банківських рахунках, відкритих на його ім`я в АТ «Перший український міжнародний банк», АТ «УкрСиббанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Кошти, які були розміщені на депозитних рахунках на її ім`я, були нею зняті по закінченню строків депозиту та за проханням позивача. Суми були різні і це підтверджується виписками банку.

Зокрема ОСОБА_1 придбав холодильник, ноутбук, витрачав значні кошти на ремонт автомобіля, який був придбаний в шлюбі за спільні кошти і проданий без її згоди. Частину належних коштів позивач їй не повернув. Крім того, частина коштів була витрачена нею на операцію яку вона перенесла в 2017 році. Остаточно сім`я розпалася у вересні 2018 року.

Представник відповідача, адвокат Щербак Т.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав їх недоведенності та необгрунтованості. Зазначила, що сторони проживали разом з 2004 року, мали спільні заощадження. В 2011 році вони уклали шлюб та за спільні кошти придбали квартиру. 09.08.2016 року вказану кваритиру вони продали. Однак відповідачка грошові кошти від продажу квартири не бачила, їх отримував позивач. Протягом 2011-2018 роках спільні кошти подружжя розміщали на депозитних рахунках, які витрачали також спільно на ремонти, придбання меблів, покупку транспортного засобу, відпочинок, тощо.

Просила відмовити в задоволенні позову.

Судове засідання, що призначене на 30.07.2020 року просила проводити без її участі, надавши письмову промову в судових дебатах (а.с.251-253).

Суд, вислухавши пояснення у вступному слові представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 26 лютого 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 43 (а.с. 17).

Який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2018 року був розірваний (а.с. 8).

В період шлюбу, 26.03.2011 року сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка була оформлена на позивача.

Вказана обставина була визнана сторонами.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 09.08.2016 року позивач ОСОБА_1 продав вказану квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 грн. 00 коп., які сплачені до підписання договору повністю, згідно з п.2.1 даного договору (а.с. 13-16).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись з позовом просив стягнути Ѕ частину грошових коштів від продажу квартири, як частку у спільній сумісній власності подружжя, що були передані відповідачу, яка розмістила їх на депозитному рахунку та розпорядилась ними на власний розсуд.

Відповідач позов не визнала та пояснила, що дійсно в період шлюбу нею та позивачем була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка була оформлена на позивача. Та яка в 2016 році була ними продана. При цьому продавцем був саме позивач, який й отримав гроші за її продаж. Яким чином він ними розпорядився їй невідомо, їй він їх не передавав. Їх спільні кошти вони тримали як вдома як спільний бюджет, так й розміщали на депозитних рахунках в банках, які спільно витрачали.

Виходячи із місту заявлених вимог, викладених в позовній заяві, грошові кошти за продаж квартири позивачем були передані відповідачці до жовтня 2016 року ( в позову зазначено, що квартира продана в серпні 2016 року, а після отримання відповідачем від нього коштів від продажу квартири їх сімейні відносини почали погіршуватися та з жовтня 2016 року вони припинили шлюбні відносини).

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач та представник позивача, посилались на відомості про розміщення грошових коштів ОСОБА_2 на депозитних рахунках в АТ «ПУМБ», що містяться в матеріалах справи (а.с. 62-79).

Відповідно до яких на ім`я ОСОБА_2 в вказаній банківській установі були відкриті депозитні рахунки: 09.03.2017 року сума вкладу - 100000 грн.; 03.03.2017 року сума вкладу - 5000 грн.; 11.09.2017 року на суму - 20000 грн. та 23.05.2019 року на суму 116,30 грн. Тобто, депозитний рахунок був відкритий через 7 місяців після продажу квартири. Відомостей про відкриття на ім`я ОСОБА_2 в вказаній банківській установі депозитного рахунку в 2016 році на суму яка відповідала би спірній, в такій довідці не міститься.

Інших доказів на підтвердження тієї обставини, що саме грошові кошти від продажу квартири були розміщені відповідачкою на депозитних рахунках надано не було.

Як й не було надано доказів, що грошові кошти від продажу квартири передавались позивачем відповідачці, при тому, що саме він був продавцем по вказаному договору купівлі-продажу квартири, а також, що такі грошові кошти були використані відповідачкою особисто, на власний розсуд, без згоди позивача та всупереч інтересам сім`ї.

Посилання позивача на те, що в жовтні 2016 року вони з відповідачкою припинили шлюбні відносини, прпинили ведення спільного господарства та разом не проживали, також не були доведені в судовому засіданні.

На підтвердження таких обставин позивач посилався на покази свідків, а також зазначення самою відповідачкою в позовній заяві про розірвання шлюбу, поданої до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

Відповідач же вказану обставину не визнала, та пояснила, що шлюбні відносини між ними припинені в жовтні 2018 року після розірвання шлюбу. Зазначення нею про припинення сімейних відносин в позові про розірвання шлюбу було помилковим. В 2016 року між ними дійсно погіршилися відносини, оскільки вона узнала про те, що у позивача є інша жінка. В березні 2017 року вони помирились та проживали разом в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 або на дачі до жовтня 2018 року. В серпні 2018 року була подана позовна заява про розірвання шлюбу але вони зустрічалися та намагалися відновити стосунки. Вони не припиняли сімейні відносини. При цьому й в період з жовтня 2016 року по вересень 2018 року вони продовжували розміщувати гроші на депозити та спільно їх витрачали на потреби сім`ї.

Свідки зі сторони позивача в судовому засіданні показали наступне.

Так, свідок ОСОБА_6 , який є батьком позивача, в судовому засіданні показав, що він проживає в м.Миргороді, сторони останній раз приїжджали до них в кінці 2016 року.

Коли вони купували квартиру в м.Запоріжжя, вони, як батьки, допомагали їм грошима, допогали робити ремонт. Йому відомо, що син продав квартиру, а гроші сказав, що поклав в банк на ім`я відповідачки. За яку суму вони продали квартиру та хто отримував гроші за її продаж йому невідомо До якого часу вони підтримували подружні стосунки йому не відомо. Йому також не відомо чи розміщували сторони кошти в банківських установах на рахунки сина та колишньої невістки.

Свідок ОСОБА_7 мати позивача,в судовому засіданні показала, що сторони проживали в АДРЕСА_4 вони АДРЕСА_4 , а вони, як батьки, допомогали їм матеріально. Потім в ній робили ремонт, а пізніше син, позивач по справі, продав квартиру по АДРЕСА_4 Поради та сказав, що гроші від її продажу розмістив на ім`я відповідача в банку. Їй відомо, що як подружжя сторони не проживали з осені 2016 року. За яку суму була продана квартира їй невідомо.

Свідки зі сторони відповідача в судовому засіданні показали наступне.

Свідок ОСОБА_8 , батько відповідача, в судовому засіданні показав, що сторони під часу шлюбу придбали квартиру в м.Запоріжжі, матеріально їм в цьому допомгали батьки позивача, яку вони допомогали ремонтувати оскільки вона була в жахливому стані після пожежі. Йому також було відомо, що в 2016 році цю квартиру було продано. Як сторони розпорядилися коштами після продажу квартири він не знає. Останній раз сторони приїжджали до них в смт Нові Санжари восени 2017 році. З якого часу припинили свої сімейні відносини він не знає.

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою батьків ОСОБА_2 . Вона бачила як періодично ОСОБА_2 зі своїм чоловіком ОСОБА_1 приїжджали до них в гості. Коли востаннє вони приїжджали вона сказати не може, можливо років два тому. З приводу продажі квартири та як розпорядилися вони грошовими коштами їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_10 , сестра відповідачки, в судовому засіданні показала, що сторони проживали разом з 2004 року в м. Полтава. В 2009 році вони переїхали в м.Запоріжжя, в 2011 році вони уклали шлюб. Та орієнтовно в цей період вони придбали квартиру та проживали разом. Їй відомо, що квартиру вони продали, однак як розпорядилися грошима від її продажу їй невідомо. Два рази на рік, це було літо-осінь вони разом їздили відпочивати на озера. 2016-2017 роках вони їздили разом відпочивати. У серпні 2018 році вони також їздили разом відпочивати на море, позивач та відповідач проживали разом в окремій кімнаті. В кінці серпня 2018 року ОСОБА_11 подала позовну заяву про розірвання шлюбу.

Свідок ОСОБА_12 , в судовому засіданні показал, що є подругою відповідачки, позивача знає як чоловіка ОСОБА_11 Вона підтримуали з ними відносини, спілкувались. З 2014 року по 2017 рік вони зустрічались двічі на рік: на Різдво та день народження її дитини. Вони приїжджали разом: кума та її чоловік. В 2018 році вони зустрілися на Різдво, на день народження її дитини вони не бачилися, але вони провели разом відпустку у в с. Щасливцеве, на Азовському морі 4-5 серпня 2018 року, з ним був й позивач.

Аналізуючи показання свідків, судом беззаперечно не встановлено, що сторони в жовтні 2016 році припинили шлюбні відносини та припинили ведення спільного господарства, оскільки із показнь свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вбачається, що сторони разом як подружжя приїжджали в смт Нові Санжари в 2017-2018 роках до батьків відповідачки, подруги, разом були на морі.

Посилання позивача на зазначення таких обставин самою відповідачкою в позовній заяві про розірвання шлюбу, поданою нею до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя (а.с.9), сама по собі їх не доводить, враховуючи те, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А в рішенні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2018 року про розірвання шлюбу між сторонами не встановлений час припинення шлюбних відносин (а.с.8).

Таким чином, суд вважає, що позивачем не було доведено належними, допуститими та достатніми доказами, що грошові кошти після продажу квартири позивачем ОСОБА_1 передавались відповідачці, що ці грошові кошти ОСОБА_2 розмістила на депозитному рахунку та що їх вона використала особисто, одноособово, на власний розсуд, без згоди позивача та всупереч інтересам сім`ї.

При цьому суд також виходить з того, що договір купівлі-продажу було укладено у серпні 2016 року, а шлюб між сторонами було розірвано у жовтні 2018 році, тобто через два року після продажу, а тому вважати, що гроші отримані від продажу майна були використані не в інтересах сім`ї не доведено, з 2016 року позивач будь-яких претензій щодо вказаних грошових коштів не мав.

На підстав чого суд доходить висновку про те, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 була придбана сторонами та відчужена позивачем, за згодою відповідачки, в період шлюбу, а кошти від її продажу були витрачені на потреби сім`ї.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правової допомоги № 9 від 19 вересня 2019 року (а.с. 254-255), додаткова угода від 30 липня 2020 року (а.с. 256), розрахунок за надання правової допомоги (а.с. 257) та акт виконаних робіт від 30 липня 2020 року (а.с. 258), згідно з якими вартість правової допомоги становить 10000 грн. Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією № 15 від 30 липня 2020 року на суму 10000 грн. (а.с. 259).

Відповідно до акту виконаних робіт (послуг) від 30 липня 2020 року (а.с. 258), адвокатом було витрачено: 2 години на надання усних консультацій, копіювання документів (вартість послуг 2000 грн.); 1 година на ознайомлення з матеріалами справи (вартість послуг 1000 грн.); 5 годин на участь в судовому засіданні в якості представника відповідача (вартість послуг 5000 грн.), 2 години на складання клопотань та інших процесуальних документів по справі (вартість послуг 2000 грн.)

Всього було витрачено 10 годин, вартість наданої допомоги становить 10000 грн.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 21.10.2019 року, адвокат Щербак Т.О. приймала участь в судовому засіданні, яке тривало 11 хвилин (а.с. 115).

22.01.2020 року судове засідання за участю адвоката Щербак Т.О. тривало близько 1 години 18 хвилин (а.с. 168).

08.07.2020 року судове засідання за участю адвоката Щербак Т.О. тривало близько 51 хвилини (а.с. 233).

15.07.2020 року судове засідання за участю адвоката Щербак Т.О. тривало близько 48 хвилин (а.с. 238).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суддя приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом Щербак Т.О. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором, а рівень складності даної справи не вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у розрахунку за надання правової допомоги (а.с. 257-258).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача до 4000 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_7 , витрати на правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

представник позивача адвокат Слєсарь Олексій Вікторович, робоча адреса: АДРЕСА_9 . Рубана, 21/ АДРЕСА_10 Запоріжжя.

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

представник відповідача адвокат Щербак Тетяна Олександрівна, робоча адреса: вул. Незалежності, 34/7, смт Нові Санжари, Новосанжарського району, Полтавської області.

Повний текст рішений складений 06 серпня 2020 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О.Афанасьєва