У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2020 Справа №2-117/09

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Грицак Р.М., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 , подану представником скаржника ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Кметик В.С. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду скаргу на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в ході здійснення виконавчого провадження №46984590 з примусового виконання дубліката виконавчого листа №607/7887/14-ц, виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 вересня 2014 року про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 суми неповернутого основного боргу в розмірі 4089907,5 грн. 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 216409,29 грн., 1700 грн. сплаченого держмита та 30 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, а також зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Тернопільській області винести постанову про закінчення цього провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 року, вказану скаргу розподілено для розгляду судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Грицаку Р.М.

Оглянувши матеріали цієї заяви суддя приходить до висновку про неможливість розгляду даної справи з наступних підстав:

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші (відмінні від тих, котрі визначені у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України) обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно частини 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями пункту 1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод» встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до вимог статті 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

У пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно з пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана. Суддя Грицак Р.М. заявив собі самовідвід у зв`язку з наявними обставинами, що виключають його участь при розгляді справи, оскільки суддя Грицак Р.М. є головуючим у цивільній справі 607/4131/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору повернення боргу недійсним.

Крім того суддею Грицак Р.М., розглядалися справи 607/8017/16-ц, №607/13280/17 за участю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , щодо наявних між ними спорів відносно порядку стягнення коштів за вищевказаним договором позики, в ході розгляду яких сторонами висловлювалися твердження, щодо порушення суддею Грицак Р.М. норм процесуального права щодо строків розгляду справ та небезсторонності судді у вирішенні спору.

З урахуванням наведеного, з метою гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, уникнення сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, суддя вважає за необхідне заявити самовідвід.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 36-40 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти самовідвід судді Грицака Р.М у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , подану представником скаржника ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано- Франківськ).

Справу передати в канцелярію суду для повторного розподілу в порядку статті 33 ЦПК України, відповідно до пункту 15.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Грицак