Постанова

Іменем України

05 серпня 2020 року

м. Київ

справа №372/3159/18

провадження №61-5540св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та звернення стягнення на нерухоме майно; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2018 року у складі судді Зінченко О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого

2019 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Ігнатченко Н. В.,

Кулішенка Ю. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевич А. І.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

1. У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою, в якій просив зупинити стягнення на підставі виконавчого документа до завершення розгляду скарги на рішення та дії державного виконавця, визнати неправомірними рішення та дії державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевича А. І. щодо винесення 11 серпня 2017 року постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні ВП №52004714, визнати неправомірними рішення та дії державного виконавця, пов`язані з визначенням вартості й оцінки майна.

2. Скарга мотивована тим, що 30 листопада 2011 року Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист з примусового виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2010 року у цивільній справі №2-1683/1, яким розірвано кредитний договір від 21 серпня 2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року в розмірі 1 169 649,34 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована в АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю, виданого 22 квітня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі. Визначено способом звернення стягнення реалізацію предмету іпотеки (вказаної земельної ділянки) через прилюдні торги. Також встановлено початкову ціну реалізації того ж предмета іпотеки (вказаної земельної ділянки) не нижче зазначеної в договорі іпотеки від 21 серпня 2008 року в сумі 1 354 547 грн. Різницю від реалізації предмета іпотеки повернути ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції судові витрати в розмірі 1 820 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3. Постановою головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевича А. І. від 22 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-1683/10, а 11 серпня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні ВП №52004714.

4. На думку заявника під час здійснення виконавчого провадження №52004714 державним виконавцем приймалося рішення та вчинялись дії відносно його майна, щодо якого не приймалося рішення Обухівським районним судом Київської області від 16 грудня 2010 року у цивільній справі №2-1683/10.

5. Заявник вважав неправомірними та незаконними рішення та дії державного виконавця у виконавчому провадженні №52004714 щодо опису та арешту майна (коштів) боржника та з визначенням вартості й оцінки майна, оскільки вони суперечать резолютивній частині рішення суду.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

6. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада

2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

7. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що подана ОСОБА_1 скарга необґрунтована.

8. Місцевий суд дійшов висновку, що дії державного виконавця були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень, права чи свободи сторін виконавчого провадження не були порушені.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

9. Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2018 року залишено без змін.

10. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанції не дали жодної правової оцінки доводам заявника про те, державний виконавець діяв всупереч нормам статті 19 Конституції України, статей 1, 2, пункту 1 частини другої статті 18, частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 39 Закону України «Про іпотеку».

13. Судами також не враховано недотримання державним виконавцем національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 та є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

14. Заявник також указує, що розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції не врахував надану заявником постанову Київського апеляційного суду

від 19 грудня 2018 року, прийняту у справі № 372/2781/18, яка прийнята після вирішення справи місцевим судом. Заявник наголошує, що дана постанова має суттєве значення для правильного вирішення спору, оскільки даним судовим рішенням скасовано постанову державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції від 28 лютого 2012 року про відкриття виконавчого провадження №31610814 та постанову Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 22 серпня

2016 року про відкриття виконавчого провадження №52004714.

Доводи інших учасників справи

15. Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

17. Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

18. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

19. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

20. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

21. Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги,під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

22. Частиною першою статті 402 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

23. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2010 року у цивільній справі №2-1683/10 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором і звернення стягнення на нерухоме майно частково задоволено. Розірвано кредитний договір від 21 серпня 2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та

ОСОБА_1 . У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року в розмірі 1 169 649,34 грн та відповідно до договору іпотеки від 21 серпня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована в АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю, виданого 22 квітня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі. Визначено способом звернення стягнення реалізацію предмету іпотеки (вказаної земельної ділянки) через прилюдні торги. Також встановлено початкову ціну реалізації того ж предмету іпотеки (вказаної земельної ділянки) не нижче зазначеної в договорі іпотеки від 21 серпня 2008 року в сумі 1 354 547 грн. Різницю від реалізації предмету іпотеки повернути ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції судові витрати в розмірі 1 820 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

25. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції про захист прав споживачів позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції залишено без задоволення.

26. 30 листопада 2011 року на виконання вказаного вище рішення Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий

лист №2-1683/10.

27. 22 серпня 2016 року головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Борискевичем А. Б. відкрито виконавче провадження №52004714.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми прав

28. Предметом скарги у справі, яка переглядається, є оскарження дій державного виконавця щодо винесення 11 серпня 2017 року постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні №52004714 та визнання неправомірними рішення та дій державного виконавця, пов`язаних з визначенням вартості й оцінкою майна.

29. Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

30. Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

31. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та вчинення державним виконавцем дій (далі - Закон у відповідній редакції) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

32. Згідно частини другої статті 2 Закону у відповідній редакції примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

33. Відповідно до частини першої статті 11 Закону у відповідній редакції державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

34. Статтею 32 Закону у відповідній редакції встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

35. Згідно з вимогами частини першої статті 6 Закону у відповідній редакціїдержавний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

36. Порядок звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку фізичної особи визначено в статті 63 Закону у відповідній редакції.

37. Частиною першою статті 57 Закону у відповідній редакціївстановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

38. За змістом частини другої у відповідній редакції, арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

39. Обґрунтовуючи скаргу на дії державного виконавця та апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_2 посилався на те, що визначаючи вартість нерухомого майна - об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 65 % та земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0012, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , державний виконавець діяв всупереч нормам статті 19 Конституції України, статей 1, 2, пункту 1 частини другої статті 18, частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 39 Закону України «Про іпотеку».

40. ОСОБА_2 також зауважував, що Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Даним Стандартом (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна

41. Вважав, що постановою державного виконавця від 07 лютого 2018 року призначено експерта у виконавчому провадженні з порушенням вимог частини другої статті 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а саме без укладання договору з суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та поза конкурсом.

42. Також посилався на те, що при проведенні оцінки майна було порушено пункт 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 10 вересня 2003 року №1440, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював фактичного обстеження (особистого огляду) та ознайомлення з об`єктом незавершеного будівництва готовністю 66,5 % за адресою: АДРЕСА_1 (вказаний об`єкт всередині не обстежувався). Звіт про оцінку нерухомого майна від 02 липня 2018 не містить інформації про склад, технічні та інші характеристики об`єкту дослідження (об`єкта незавершеного будівництва готовністю 66,5 %).

43. Крім того, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав копію постанови Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, прийняту у справі № 372/2781/18, якою скасовано постанову державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції від 28 лютого 2012 року про відкриття виконавчого провадження №31610814 та постанову Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 22 серпня

2016 року про відкриття виконавчого провадження №52004714.

44. Аналогічними доводами аргументована і касаційна скарга.

45. Відповідно до статті 541 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

46. Апеляційний суд погодився з ухвалою суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки дії державного виконавця були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень, права чи свободи сторін виконавчого провадження не були порушені.

47. Частиною першою статті 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

48. За приписами частин першої-третьої статті 367 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

49. Вимоги до постанови суду апеляційної інстанції закріплені в статті 382 ЦПК України.

50. У мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, серед іншого, має бути зазначено доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

51. Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції у порушення вимог процесуального закону, у постанові не навів, якими доказами спростовуються наведені в скарзі та апеляційній скарзі, які є аналогічними, доводи щодо недотримання державним виконавцем вимог частини другої статті 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440.

52. Крім того, постанова апеляційного суду не містить жодних правових обґрунтувань неврахування судом наданої ОСОБА_1 постанови Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, прийнятої у справі № 372/2781/18.

53. У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

54. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

55. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, судове рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

І. М. Фаловська