Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5773/16-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 06 листопада 2019 року суддею Замегою О.В. у м. Бердичеві,

у справі №274/5773/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №б/н від 20.02.2012, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 27.10.2016 в сумі 33542,14 грн, з яких: 15363,22 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4239,49 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10915,99 грн - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 950,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1573,44 грн - штраф (процентна складова) та судові витрати.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.02.2012 в розмірі 15363,22грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в цій частині. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

На думку представника Банку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з відповідача процентів за користування кредитом з огляду на оплатність укладеного між сторонами договору. Такий висновок суду суперечить нормам чинного законодавства та європейським правовим нормам. У своїх доводах послався на практику Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 11). На підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил відповідач отримав кредит у сумі 11000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 20 лютого 2012 року станом на 27 жовтня 2016 року в сумі 33542,14 грн, з яких: 15363,22 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4239,49 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10915,99 грн - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 950,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1573,44 грн - штраф (процентна складова).

У суді першої інстанції ОСОБА_1 визнавала позов частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту (а.с. 171).

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наявні у матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а підписана ним анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами.

Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, з огляду на відсутність підпису ОСОБА_1 в Умовах та Правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову Банку в частині стягнення процентів за користування кредитом.

Посилання в апеляційній скарзі на не застосування судом до спірних правовідносин положень ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.1048 ЦК України є безпідставними з огляду на те, що Банк обґрунтовував позовні вимоги наявністю встановленого договором розміру процентів та навів розрахунок заборгованості відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, а не за ставками НБУ. Отже, враховуючи положення частини першої статті 13 ЦПК України, суд першої інстанції розглянув спір в межах заявлених вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Рішення суду у частині задоволення позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відмови у задоволенні позову про стягнення неустойки не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 29 січня 2020 року.