КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9679/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Більчука Олександра Олександровича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором,

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 березня 2014 року ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом марки «ГРЕЙТ ВОЛ» д/н НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «ШЕВРОЛЕ» д/н НОМЕР_2 , чим завдав майнової шкоди для ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3946106 ПрАТ «СК «Україна».

Таким чином, 06 березня 2014 року виникло договірне зобов`язання на підставі даного договору.

15 травня 2014 року за замовленням позивача було визначено вартість матеріального збитку завданого в результаті ДТП.

16 травня 2014 року позивач подала заяву про страхове відшкодування.

15 серпня 2014 року ПрАТ «СК «Україна» не здійснило виплату страхового відшкодування, оскільки закінчився строк передбачений п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до порушення умов договору страхування №АС/3946106, що стало підставою для застосування до ПрАТ «СК «Україна» відповідальності передбаченої п. 36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.625 ЦК України.

16 лютого 2016 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/8663/15-ц стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 50000 грн., пеню у розмірі 18005 грн. 47 коп., три проценти річних у розмірі 1339 грн. 73 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 28115 грн. та судові витрати у розмірі 974 грн. 60 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17 липня 2019 року у справі № 910/842/18 ліквідовано ПрАТ «СК «Україна».

Таким чином у МТСБУ виникли підстави для виконання зобов`язань за договором страхування перед позивачем.

Позивач звернулась до МТСБУ з заявою про виплату боргу.

В свою чергу МТСБУ було частково виконано зобов`язання за договором страхування, зокрема здійснено оплату у розмірі 49000 грн.

Таким чином, розмір невиконаного зобов`язання становить 48434,78 грн., з яких 18005,47 грн. - пеня в розмірі; 1339,73 грн. - три проценти річних за користування чужими коштами; 28115 грн. - інфляційне збільшення суми боргу; 974,60 грн. - судові витрати.

Станом на дату подання позовної заяви зобов`язання за договором страхування в повному обсязі не виконано.

Таким чином часткове виконання МТСБУ умов договору страхування перед позивачем порушує його права та суперечить меті такого інституту, як обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Просила стягнути на користь ОСОБА_1 з Моторного (транспортного) страхового бюро України заборгованість за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/3946106 у розмірі 48434,78 грн., та вирішити питання про стягнення судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що судом першої інстанції не наведено норму закону, якою визначено, що відповідач є зобов`язаною стороною лише щодо частини зобов`язання за договором страхування АС/3946106, а саме зобов`язання в розмірі 49000 грн.

Підпункт ґ п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» говорить про повне виконання зобов`язань МТСБУ за договором страхування АС/3946106 у випадку ліквідації страхової компанії.

Крім цього, норма сформульована в п.20.3 ст.20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко говорить про повне виконання МТСБУ саме зобов`язань і саме їх повне виконання, а не часткове.

Більше того, вказана норма говорить про повне виконання зобов`язання за договором обов`язкового страхування - без будь-яких виключень, обмежень щодо МТСБУ як зобов`язаної особи за договором.

Незаконність оскаржуваного рішення підтверджує і остання практика Верховного Суду щодо необхідності застосування ст.20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Просила, скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу МТСБУ через представника подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що МТСБУ при здійсненні регламентної виплати, передбаченої пп.ґ п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має повноваження лише у частині відшкодування шкоди за договором вказаного виду обов`язкового страхування, що і випливає із зазначеної норми Закону.

Усі штрафні санкції були нараховані страховику не на підставі умов визначених цим Договором (Полісом), а на підставі ЦК України та з урахуванням положень п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон не передбачає покладення на МТСБУ обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного колишнього учасника МТСБУ, у тому числі ті, що виникли у зв`язку із невиконанням таким учасником свого обов`язку із своєчасного здійснення страхового відшкодування та пов`язаних з цим витрат.

МТСБУ не є правонаступником страховика та свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало у повному обсязі та у відповідності до вимог Закону.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 16 березня 2014 року близько 16 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Луговій з боку вул. Автозаводської на перехресті з вул. Бережанською сталася ДТП за участю автомобіля «Грейт Вол», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та належного позивачу автомобіля «Шевроле», д/н НОМЕР_2 , внаслідок чого було пошкоджено транспорті засоби.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

За полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3946106, автомобіль «Грейт Вол», д/н НОМЕР_1 , є забезпеченим транспортним засобом, страховиком являється ПрАТ «СК «Україна».

Згідно полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн.

Термін дії вказаного полісу становить з 21 листопада 2013 року по 20 листопада 2014 року, тобто на час вчинення ДТП вказаний поліс був чинний.

Позивачу сума страхового відшкодування страховою компанією не сплачена.

Доказів виплати страхового відшкодування відповідачем не надано.

16 лютого 2016 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/8663/15-ц стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 50000 грн., пеню у розмірі 18005 грн. 47 коп., три проценти річних у розмірі 1339 грн. 73 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 28115 грн. та судові витрати у розмірі 974 грн. 60 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17 липня 2019 року у справі №910/842/18 ліквідовано банкрута ПрАТ «СК «Україна», як юридичну особу в зв`язку з банкрутством.

Відповідачем МТСБУ було виконано зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3946106, зокрема здійснено оплату у розмірі 49000 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли позадоговірні, деліктні, зобов`язання, які полягають у виплаті грошових коштів за рішенням суду, а не здійснення страхової виплати, тоді як відповідач виконав покладені на нього зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3946106, відшкодувавши шкоду потерпілій особі у розмірі 49000 грн.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно положень ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно ст.20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія.

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія.

Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ.

Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до п.п.«г» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки МТСБУ при здійсненні регламентної виплати має повноваження лише у частині відшкодування шкоди за договором обов`язкового страхування, що відповідачем і було зроблено.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Більчука Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба