У Х В А Л А

05 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 346/1949/19

провадження № 61-10692ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», подану представником Оліградським Мирославом Васильовичем, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 27 лютого 2020 року в м. Коломиї Івано-Франківської області та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 травня 2020 року в справі за позовом приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року АТ «Прикарпаттяобленерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих безобліковим споживанням електричної енергії, а саме в розмірі 15 930,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що товариство постачало електричну енергію ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1 .

04 березня 2015 року працівниками філії було встановлено новий засіб обліку електроенергії з індикатором магнітного поля. При здійсненні технічної перевірки дотримання відповідачем Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила користування електричною енергією для населення, ПКЕЕН), 14 червня 2017 року представниками позивача складено акт №083352 про порушення пункту 53, а саме виявлення дій споживача, які призвели до зміни показів приладу обліку - фіксація впливу на прилад обліку стороннього джерела магнітного поля.

Згідно протоколу комісії від 11 липня 2017 року № 57 було розглянуто цей акт про порушення та нараховано до сплати суму збитків за необліковану електричну енергію в розмірі 15 930,54 грн. При цьому збитки розраховано відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04 травня 2006 року №562 (далі - Методика).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27 лютого 2020 року, яке залишене без зміни постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 травня 2020 року, у задоволенні позову АТ «Прикарпаттяобленерго» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком яким погодився апеляційний суд, виходили з того, що позивачем не доведено належними засобами доказування умисного пошкодження ОСОБА_1 структури пломби індикатора магнітного поля з метою зміни показників розрахункового засобу обліку електроенергії. Всупереч положенням Методики факт втручання споживача в роботу приладу обліку не підтверджений експертизою. Натомість наданий товариством висновок експертизи від 25 вересня 2018 року, проведеної за відсутності відповідача та її представника більше ніж через рік після вилучення приладу обліку, суд до уваги не прийняв.

16 липня 2020 року, засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», подану представником Оліградським Мирославом Васильовичем, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 27 лютого 2020 року в м. Коломиї Івано-Франківської області та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 травня 2020 року, в якій скаржник просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Верховний Суд, вивчивши подані касаційні скарги та додані до них документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є, зокрема, справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 15 930, 54 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Вказівка в резолютивній частині постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21 травня 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішенні ухвалені у малозначній справі.

Касаційна скарга та додані до них матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», подану представником Оліградським Мирославом Васильовичем, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 27 лютого 2020 року в м. Коломиї Івано-Франківської області та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 травня 2020 року в справі за позовом приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення збитків відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров