БРОДІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1185/19

Провадження № 2/439/15/20

5 серпня 2020 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Бродівської РДА про примусове виселення з житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовною заявою, в якій після уточнення позовний вимог просить виселити ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку, який знаходяться у АДРЕСА_1 ; житловий будинок складається з шести житлових кімнат житловою площею 118,0 кв.м., загальною площею 266,3 кв.м.; стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , р/р НОМЕР_2 , місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21 витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2. Договору Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржника процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорі укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять і пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 27.06.2007 року № 1901/0607/88-171 позичальником згідно якого є ОСОБА_3 .

27.06.2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 уклали Кредитний договір № 1901/0607/88-171.

Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов`язується надати боржнику кредит у сумі 50000,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу І кредит у сумі 50000,00 доларів США.

Також, 27.06.2007, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредити договором № 1901/0607/88-171, між Кредитором та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Кредитору нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться у АДРЕСА_1 , житловий будинок складається з шести житлових кімнат, житловою площею 118,0 кв.м., загальною площею 266,3 кв.м.

У порушення умов договору ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого Банк прийняв рішення звернути стягнення на заставне майно.

22.09.2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало виконавчий лист про звернення стягнення за договором іпотеки від 27.06.2007 року, укладеним між АКБ «ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_1 (іпотекодержателем іпотечного майна якого є ТзОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором № 2187 на іпотечне майно.

Після отримання Виконавчого листа, стало відомо, що в будинку, який є предмет іпотеки, зареєстровані мешканці, включаючи малолітніх дітей.

Згідно довідки Комунального підприємства «Броди» № 5826, в будинку по АДРЕСА_1 , зареєстровані:

- ОСОБА_1 ,

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, подальша реєстрація ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку, що є предметом іпотеки, унеможливлює його реалізацію, в наслідок чого порушуються законні права та інтереси Іпотекодержателя.

Малолітняя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в зазначеному житловому будинку після укладення договору іпотеки, тобто передача її в іпотеку Банку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітніх осіб, (тобто купівля зазначеної квартири та передача її в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітніх осіб.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак, судом отримано заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

В судове засідання відповідачі не з`явилися.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Онищук Т.Н. в судове засідання не з`явився, подав суду відзив на позовну заяву, в якій просить у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Бродівської РДА про виселення з житлового будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 . відмовити у зв`язку із їх безпідставністю та необґрунтованістю; розгляд справи проводити за відсутності відповідача та її представника.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Бродівської РДА Надорожняк О.П. в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги заперечує. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд розглянув справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги надані суду докази та дослідивши їх в сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити.

Як передбачено ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Усталена практика Верховного Суду засвідчує, що вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15, у справі 753/12729/15-ц від 31.10.2018, у справі № 640/15833/16-ц від 06.05.2020).

Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 . був набутий ОСОБА_5 у власність на підставі договору дарування від 27.04.2004 року та переданий у іпотеку АКБ ТАСС «Комерцбанк» в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором від 27.06.2007 року, а отже не був придбаний за рахунок кредиту забезпеченого заставою.

Таким чином, виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із спірного будинку можливе лише при наданні їм іншого постійного житла, однак позивачем така вимога законодавства не виконана.

Керуючись ст. 4, 7, 12, 13, 43, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Бродівської районної державної адміністрації Львівської області про виселення з житлового будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Бродівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О. Бородійчук