Постанова

Іменем України

07 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 212/10825/19

провадження № 61-8313св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - Департамент патрульної поліції,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - Полк патрульної поліції у місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року в складі судді Колочко О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року в складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Полк патрульної поліції у місті Кривий Ріг управління поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про стягнення безпідставно сплачених грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 25 травня 2016 року був призначений на посаду інспектора Управління патрульної служби у місті Кривий Ріг в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції,

а 20 червня 2018 року його призначено на посаду поліцейського взводу № 3 роти № 2 батальйону № 2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг

в Дніпропетровській області.

Разом з тим, у період з 23 вересня 2018 року до 28 лютого 2019 року відповідач безпідставно був відсутній на службі, проте отримав за вказаний період грошове забезпечення у розмірі 63 981,49 грн, тому зобов`язаний повернути позивачу зазначену суму. Також ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити 3 % річних за користування чужими коштами у розмірі 2 009 грн, інфляційні втрати - 3 551,61 грн та пеню - 13 687,84 грн.

На підставі викладеного Департамент патрульної поліції просив стягнути

з ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 63 981,49 грн, 3 %

річних - 2 009 грн, інфляційні втрати - 3 551,61 грн та пеню - 13 687,84 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі, оскільки позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Роз`яснено позивачу, що розгляд даного спору відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що спір щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування відповідачу грошового забезпечення, та, як наслідок, про наявність чи відсутність підстав для повернення відповідачем отриманих як грошове забезпечення грошових коштів є спором з приводу проходження публічної служби та є публічно-правовим спором, який має вирішуватись адміністративним судом у порядку КАС України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що спір, який виник між Департаментом патрульної поліції та відповідачем, є публічно-правовими та його вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки служба у поліції є державою службою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Департамент патрульної поліції просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись порушення судами норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у даному випадку позов Департаменту патрульної поліції пред`явлено про стягнення боргу, а саме про стягнення безпідставно сплачених грошових коштів, тому даний спір не є публічно-правовим спором.

У даній справі правовідносини між сторонами не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень та не стосуються оскарження дій останнього.

За своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір у цій справі є приватноправовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

22 липня 2020 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У грудні 2019 року Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Полк патрульної поліції у місті Кривий Ріг управління поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про стягнення безпідставно сплачених грошових коштів, які відповідач отримав як заробітну плату за публічну службу в Полку патрульної поліції у місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції за період, коли фактично не виконував свої службові обов`язки.

Спірні грошові кошти виплачувались ОСОБА_1 у зв`язку з його перебуванням на публічній службі в органах патрульної поліції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується

з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають

з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства,

в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин

у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1

у спірний період перебував на публічній службі в органах патрульної поліції,

а позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача коштів, які він отримав як заробітну плату, перебуваючи у трудових відносинах з Полком патрульної поліції у місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції

в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної (публічної) служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових (посадових) обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди (збитків), а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службової або посадової особи передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Цей спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, збитків, необґрунтованих виплат тощо, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої коштів, шкоди, збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 825/730/16 (провадження № 11-934апп18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18).

Зважаючи на наведене, правовідносини, що виникли між сторонами, мають ознаки публічно-правових, а тому спір підлягає розгляду за правилами КАС України.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що спір щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування відповідачу грошового забезпечення, та, як наслідок, про наявність чи відсутність підстав для повернення відповідачем отриманих в якості грошового забезпечення грошових коштів є спором з приводу проходження публічної служби та

є публічно-правовим спором, який має вирішуватись адміністративним судом у порядку КАС України.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що у даному випадку позов Департаменту патрульної поліції пред`явлено про стягнення боргу,

а саме про стягнення безпідставно сплачених грошових коштів, тому даний спір не є публічно-правовим спором, оскільки за змістом позовної заяви вказаний борг виник саме внаслідок виплати відповідачу заробітної плати під час проходження ним публічної служби, а встановлення правомірності дій чи бездіяльності останнього передбачене в адміністративному процесі.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки обставинам справи, з якою погоджується і суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків місцевого суду та суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко