Справа № 766/182/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Кравченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, орган опіки та піклування Виконавчий комітет Корабельної у місті Херсоні ради про скасування розпорядження органу приватизації про передачу квартири у приватну власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Херсонської міської ради, Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, третя особа: орган опіки та піклування виконавчий комітет Корабельної у місті Херсоні ради про скасування розпорядження органу приватизації про передачу квартири у приватну власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання договорів недійсними.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №10438 від 15.03.2002 року, виданого на підставі розпорядження №10438 від 15.03.2002року ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1 . Він є сином ОСОБА_4 , проживав і був зареєстрований в зазначеній квартирі та мав право на користування житловим приміщенням в ній. Однак зазначена квартира була приватизована без його участі, внаслідок того, що 12.03.2002 року згідно заяви ОСОБА_5 він був виписаний із квартири, нібито у зв`язку із виїздом до бабусі за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.3 ст. 17, ч.2,3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001 року батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла. Діти є членами сім`ї наймача або власника жилого приміщення та мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Незважаючи на відсутність згоди органу опіки та піклування виконкому Комсомольської районної в м. Херсоні ради на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , приватизація квартири була здійснена без врахування інтересів та участі неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі продажу від 18.03.2002 року продала належну їй квартиру ОСОБА_2 , який 30.09.2002 року продав квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 .

За наслідками проведення прокурорської перевірки (матеріали перевірки №9пр від 27.01.2011 року за зверненням ОСОБА_1 ) встановлено, що він на момент приватизації зазначеної вище квартири нікуди не виїжджав, знаходився у м. Херсоні та навчався у ЗОШ №49 Херсонської міської ради.

Окрім того, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.06.2003року ОСОБА_4 , 1966 року народження, визнана безвісно відсутньою.

При цьому, факт відсутності відомостей про місце знаходження ОСОБА_4 за місцем її постійного проживання на протязі більше одного року в АДРЕСА_3 , підтверджується показами свідків та довідками Комсомольського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області.

Як, вбачається із постанови про порушення кримінальної справи від 04.02.2011року в березні 2002року ОСОБА_4 нібито звернулась до правоохоронних органів з приводу втрати паспорту. Однак, жінка яка зображена на фотосвітлинах ксерокопії форми №1 та тимчасовому посвідченні особи громадянина України, не є його матір`ю.

Отже, документи на підставі яких оформлено приватизація спірної квартири з метою подальшого її продажу, є недійсними та використанні невідомими особами з метою заволодіння шляхом обману майном, яке належало його матері ОСОБА_4 та йому.

За фактом підроблення документів на ім`я ОСОБА_4 , 1966 року народження та використання їх з метою заволодіння шляхом обману майном, яке належало ОСОБА_4 та ОСОБА_1 1988року народження, а саме квартирою АДРЕСА_1 було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч.1ч.3 ст. 358 КК України, ч.4 ст. 190 КК України.

Оскільки, на момент приватизації житла у 2002 році йому було лише 13 повних років, він вважався таким, що проживав за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки його матір ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала за вказаною адресою, тому відповідно він мав право на участь у приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст.48 ЦК України в редакції 1963року, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх.

Враховуючи, що при приватизації квартири були порушенні його права на участь у приватизації державного житлового фонду як неповнолітнього, що є підставою у відповідності до ст.48 ЦК України для визнання недійсним вчиненого органом приватизації правочину, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та скасування розпорядження органу приватизації на підставі якого вони видані.

Правонаступником Форду комунального(державного) майна м. Херсона є Управління комунальної власності м. Херсона.

Вважає що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки виконавчим комітетом в його інтересах неодноразово надсилалися листи до прокуратури Комсомольського району м. Херсона, внаслідок чого було порушено кримінальну справу в рамках, якої 25.02.2011 року ним було подано цивільний позов, тому в силу ст. 79 КК України (1963 року), ст. 264 ЦК України (2003 року), перебіг позовної давності переривався.

На підставі викладеного позивач просив: визнати незаконним зняття його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 та зобов`язати Управління державної міграційної служби України в Херсонській області відновити його реєстрацію за вказаною адресою;

скасувати розпорядження Фонду комунального майна м. Херсона № 10438-ж від 15 березня 2002 року про передачу кв. АДРЕСА_4 у власність ОСОБА_4 ;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № 10438 від 15 березня 2002 року, видане Фондом комунального майна м. Херсона згідно з розпорядженням за №10438-ж від 15 березня 2002 року про передачу кв. АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 .;

визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18.03.2002року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. за реєстровим № 1378, укладений між ОСОБА_6 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 на підставі доручення та ОСОБА_2 , щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.09.2002року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І. за реєстровим № 4431, укладений між ОСОБА_7 ., який діяв від імені ОСОБА_2 , на підставі доручення та ОСОБА_3 щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 18.07.2016року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5 .

Ухвалою суду від 11.09.2017року прийнято до розгляду дану цивільну справу.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.06.2020 року провадження у цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання незаконним зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 та зобов`язання Управління державної міграційної служби України в Херсонській області відновити реєстрацію ОСОБА_1 за вказаною вище адресою закрито, на підставі ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд їх задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове не з`явився, надав повноваження представнику.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю та у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове не з`явився, надав повноваження представнику і звернувся із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю та у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Представники відповідачів Херсонської міської ради, Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи подані заяви та належне повідомлення учасників справи про день, час і місце судового засідання суд, вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним

Відповідно до ст. 1, ч.1 ст.5, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XІІ) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Судом установлено та підтверджено матеріали справи, що матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були в установленому законом порядку зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 та проживали в ній.

Із матеріалів приватизаційної справи №10438 від 15.03.2002 року на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що 14.03.2002 року ОСОБА_4 подала до Фонду комунального майна м. Херсона заяву на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно довідки ТОВ «УЮТ» станом на 14.03.2002року у вказаній квартирі була зареєстрована та проживала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Комсомольської районної ради м. Херсона від 14.05.2003року за №67 про направлення до дитячих державних органів неповнолітніх, у тому числі ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено, що він залишився без піклування батьків. У 2000році його мати пропала безвісти в Москві де працювала, хлопчика до м. Херсона доставили працівники міліції, данні про батька у свідоцтві про народження відсутні. На даний час вирішується питання щодо визнання матері безвісно відсутньою.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.06.2003року у справі №2-3129/03 за заявою органів опіки та піклування Комсомольського району м. Херсона про визнання громадянина безвісно відсутнім, судом визнано ОСОБА_4 , 1966року народження, уроженку с.Кисилівки, Білозерського району, Херсонської області безвісно відсутньою.

Як, установлено судом, підставою звернення органу опіки та піклування із заявою про визнання ОСОБА_4 безвісно відсутньою було те, що вона є матрію ОСОБА_1 1988року народження, проживала разом із ним і були прописані за адресою: АДРЕСА_3 , але фактично з 2000року неповнолітній проживав один, з його слів мати працювала в Росії, місце перебування матері йому не відомо. Факт відсутності ОСОБА_4 за місцем постійного проживання більше одного року підтвердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Незважаючи на наявні в органах місцевого самоврядування відомості про відсутність ОСОБА_4 матері ОСОБА_1 за місцем проживання з 2000року, розпорядженням Фонду комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради від 15.03.2002року за № 10438 задоволено прохання наймача ОСОБА_4 про передачу квартири АДРЕСА_1 , у приватну власність.

Відповідно до свідоцтва №10438 про право власності на житло від 15.03.2002року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Згідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.03.2002року ОСОБА_6 , який діє від імені ОСОБА_4 на підставі доручення, посвідчиненого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. 18.03.2002року, продав, а ОСОБА_2 купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

30.09.2002року за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу ОСОБА_7 , який діє від імені ОСОБА_2 за дорученням, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. продав, а ОСОБА_3 купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (зареєстровано в реєстрі № 4491).

Відповідно до постанови про порушення кримінальної справи від 04.02.2011року №520036-11, за ознаками злочину, передбаченого ч.ч. 1.3 ст. 358 КК України, ч.4 ст. 190 КК України, встановлено, що у березні 2002року ОСОБА_4 нібито звернулась до правоохоронних органів з приводу втрати паспорту. Однак, ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_4 пояснив, що жінка яка зображена на фотосвітлинах ксерокопії форми №1 та тимчасовому посвідченні особи громадянина України, не є його матір`ю. Зазначене свідчить про те, що документи, на підставі яких оформлена приватизація спірної квартири з метою подальшого її продажу, є недійсними та використанні невідомими особами з метою заволодіння шляхом обману майном, яке належало ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_4 24.02.2011року ОСОБА_1 , визаний потерпілим у даній справі.

26.04.2011року постановою слідчого СВ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області досудове слідство у кримінальній справі № 520036-11 зупинено до встановлення винної особи.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Місцем проживання дитини до дев`яти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Отже, право неповнолітнього ОСОБА_1 на приватизацію пов`язується не з фактом реєстрації його у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а з його правом на житло та фактом проживання у квартирі, оскільки зняття з реєстраційного обліку здійсненого поза його волею.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при вирішенні заяви ОСОБА_4 про передачу квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , у приватну власність у Фонду комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради існував обов`язок переконатися, що перехід права власності на квартиру стався відповідно до закону при розгляді і задоволенні заяви, оскільки у даній квартирі був зареєстрований малолітній ОСОБА_1 1988року народження, який був знятий з реєстрації 13.03.2002року, за два дні до подачі ОСОБА_4 заяви про передачу у приватну власність спірної квартири.

Такий же обов`язок існував у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Скульського А.А. переконатися, що перехід права власності на квартиру стався відповідно до закону при розгляді та посвідченні доручення виданого ОСОБА_4 на імя ОСОБА_6 18.03.2002року та договору купівлі продажу укладеного 18.03.2002року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено право позивача, як члена сімї наймача квартири АДРЕСА_1 на приватизацію займаної квартири, і за ним збергіаться право на житло у разі його тимчасової відсутності, в тому числі і на період перебування в дитячому державному закладі і, саме, Фонд комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради, як орган приватизації зобов`язаний дотримуватися законодавства та законності правочину, для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном.

Крім того, Виконавчий комітет Комсомольської районної ради, як орган опіки та піклування зобов`язаний був своєчасно вжити заходи для збереження прав неповнолітнього ОСОБА_1 на житло, який позбавлений батьківськового піклування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про скасування розпорядження Фонду комунального майна м. Херсона за № 10438-ж від 15.03.2002року про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_4 та визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності на житло № 10438 від 15.03.2002року, видане Фондом комунального майна м. Херсона на ім`я ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим, захист порушених прав, особи, що вважає себе власником майна, яке неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення відикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.стю387-388ЦК України.

Разом із тим, відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до положень ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідачами заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

В той же час, суд може відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності у разі, коли за результатами розгляду справи дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог. У випадку, коли позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду, суд відмовляє у їх задоволенні саме з підстав недоведеності, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Як, роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то чи відповідальний за це відповідач у справі. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Такий правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постановах від 16.11.2016року у справі №6-2469цс16, від 22.02.2017року у справі №6-17цс15, який суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, позивач звернувся із позовом до суду в квітня 2016 року, обґрунтовуючи час свого звернення тим, що на момент приватизації квартири він був неповнолітнім, у зв`язку з чим захист його прав здійснював виконавчий комітет, окрім того в рамках кримінального провадження ним було подано цивільний позов про повернення належного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , тому в силу ст. 79 КК України (ред.1963 року), ст. 264 ЦК України, строк позовної давності переривався.

Оскільки, на даний час провадження по кримінальній справі зупинено він змушений був звернутися до суду з вказаним позовом.

Суд вважає доводи позивача про переривання строків позовної давності позбавленими правового обґрунтування, оскільки матеріалами справи встановлено та визнається позивачем, що про порушення свого права він дізнався у 2003році, оскільки саме в зазначений період орган опіки та піклування звертався до правоохоронних органів про порушення прав позивача.

За результати звернення 04.02.2011року була порушенна кримінальна справа № 520036-11, постановою від 24.02.2011року ОСОБА_1 визнаний потерпілим у справі, позивач набув повноліття 07.09.2006року та йому було достеменно відомо про порушення його прав, що також ним не заперечується, проте до суду звернувся в 2016 році. Твердження позивача на зупинення перебігу позовної давності у зв`язку з поданням цивільного позову в рамках кримінального провадження не знайшли свого підтвердження в судовому засідання та недоведені останнім належними та допустимими доказами.

Посилання позивача на зупинення кримінальної справи, як на підставу звернення до суду за захистом порушенного права не заслуговує на увагу, оскільки досудове слідство у кримінальні справі зупинено 26.04.2011року, а з позовом до суду позивач звернувся у 2016році.

При таких обставинах, зважаючи на викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу як окремо, так і в їх сукупності, враховуючи заяви відповідачів та їх представників про застосування наслідків спливу позовної давності, суд вважає заявлений позов обгрунтованим, однак відмовляє у задоволенні вимог позивача, саме в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У відповідності до ч.1 ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, ст.48 ЦК України (1963), ст.ст.15-16,29 ЦК України, ст.ст. 1,6,9, 61,64 ЖК України, Закону Україн «Про приватизацію державного житлового фонду» керуючись ст.ст. 4-7,9-13, 76-81, 141, 258- 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Комсомольського району м. Херсона про скасування розпорядження органу приватизації про передачу квартири у приватну власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання договорів недійсними відмовити, у зв`язку зі спивом позовної давності.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2016 року скасувати.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_5 .

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання рішенням суду законної сили

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку формування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В. Прохоренко