провадження № 22-ц/824/7149/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів за період з 07 квітня 2016 року по 01 серпня 2018 року у розмірі 46 619 грн. 65 коп. та (неустойку) пеню за вказаний період у розмірі 14 109 грн. 33 коп., а всього 60 728 грн. 98 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що відповідно до довідки-розрахунку Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 17 серпня 2018 року станом на 01 серпня 2018 року заборгованість у відповідача перед позивачем зі сплати аліментів на утримання малолітньої доньки становить 46 619 грн. 65 коп. ОСОБА_3 вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню вказана заборгованість по сплаті аліментів, а також (неустойка) пеня за період з 07 квітня 2016 року по 01 серпня 2018 року у розмірі 14 109 грн. 33 коп.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач повторно звернулася про стягнення коштів, які вже і так присуджені рішенням про стягнення аліментів. Увесь розмір аліментів, нарахованих органом ДВС, відповідач сплатив 21 грудня 2019 року, тобто, за два місяці до того, як довідався про оскаржуване рішення, про що свідчить довідка органу ДВС. Відповідач також сплатив протягом січня 2017 року - травня 2018 року вартість навчання дитини у приватному навчальному закладі на загальну суму 161 500 грн. в рахунок належних з нього аліментів. Зазначена сума у два з половиною рази перевищує розмір аліментів, належних до сплати з відповідача у період з квітня 2016 року по кінець 2019 року. Відповідач не отримував ані ухвалу про відкриття провадження у справі, ані жодну повістку у цій справі, а тому не мав жодного шансу висловитися на свій захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30 % у прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 квітня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

На примусовому виконанні у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження №57005355 з виконання зазначеного рішення суду (а.с.7).

Згідно довідки-розрахунку державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Попович А.О. від 17 серпня 2018 року, за період з 07 квітня 2016 року по 01 серпня 2018 року заборгованість у ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання малолітньої доньки становить 46 619 грн. 65 коп. (а.с.8).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати аліментів у повному обсязі та відповідно у останнього відсутня заборгованість по сплаті аліментів за вказаним вище рішенням. Враховуючи відомості про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, позивач має право на стягнення неустойки за несвоєчасно сплачені аліменти. Відповідачем не спростовано наявність вказаної вище заборгованості по аліментам та не надано доказів на підтвердження звільнення відповідача від сплати неустойки.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментах ОСОБА_3 вказує на те, що відповідач не виконує рішення суду, яким стягнуто з нього аліменти на утримання дитини. Розмір заборгованості по аліментах, який підлягає стягненню, становить 46 619 грн. 65 коп. Позивач просить суд стягнути вказаний розмір.

Однак, вказана сума боргу утворилася внаслідок нарахування її на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, та є обов`язковим до виконання, а тому підлягає стягненню в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, сума заборгованості, що утворилася внаслідок невиконання рішення, підлягає стягненню державним виконавцем на стадії виконавчого провадження.

Крім того, до апеляційного суду на підтвердження викладених в апеляційній скарзі обставин відповідач надав суду довідку органу ДВС, з якої вбачається, що заборгованість по аліментах станом на грудень 2019 року відсутня.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по аліментах підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду про стягнення пені (неустойки) за період з 07 квітня 2016 року по 01 серпня 2018 року у розмірі 14 109 грн. 33 коп., апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічно вирішено питання в частині розрахунку пені на заборгованість по аліментах у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 333/6020/16-ц).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, ОСОБА_3 посилається на те, що відповідач не сплачує аліменти, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. У позовній заяві позивач навела розрахунок, який відповідає формулі, що підлягає застосуванню згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач не заперечував проти визначеного позивачем розміру неустойки, а доводи його апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду в цілому.

Надання відповідачем інших коштів на утримання дитини, крім тих, які визначені рішенням суду, не звільняють відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені ґрунтується на вимогах чинного законодавства, ухвалено на підставі наявних у матеріалах справі доказах, висновки суду в цій частині відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Позивач не звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (23,2 %) на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 163 грн. 51 коп. При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 1 057 грн. 20 коп., а тому на його користь підлягає стягненню з позивача судовий збір пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, а саме у розмірі 811 грн. 93 коп. Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню різниця між сумою, яку має сплатити відповідач позивачу та сумою, яку останній має сплатити на користь відповідача. Така різниця становить 648 грн. 42 коп. (811,93-163,51).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів та розподілу судових витрат скасувати та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів відмовити.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 648 (шістсот сорок вісім) гривень, 42 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судове рішення складено 10 серпня 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.