Справа № 492/755/20
Провадження № 2/492/262/20
УХВАЛА

про відмову у затвердження мирової угоди

30 липня 2020 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Варгаракі С.М.,

за участю секретаря судового засідання Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Арцизі Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арцизького районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Варгаракі С.М.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

24 липня 2020 року учасниками справи було досягнуто згоди по усіх спірних питаннях та надано суду погоджений та підписаний власноруч сторонами текст мирової угоди.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, звернулись до суду з заявою, в якій просили суд затвердити надану мирову угоду за відсутності учасників справи та їх представників.

Крім того, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надану мирову угоду, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно п.1 ч.5 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Встановлено з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 на майно яке належало їй на праві приватної власності та на майно яке вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_4 , та на майно яке вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_5 , проте за життя не встигла оформити свої спадкові права відповідно до чинного законодавства.

Крім того, позивач зазначає, що іншим спадкоємцем ОСОБА_3 був її син ОСОБА_6 , який помер, та не встиг за життя оформити свої спадкові права відповідно до чинного законодавства. Після смерті ОСОБА_6 , спадщину прийняв його син ОСОБА_2 , відповідач по справі.

З матеріалів справи вбачається, а саме з заяви про прийняття спадщини, що позивач ОСОБА_1 претендує на все майно яке належало ОСОБА_3 , та відмовляється на корить ОСОБА_2 від 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Також, в свою чергу, з заяви про прийняття спадщини ОСОБА_2 , вбачається, що він претендує на частину квартири АДРЕСА_1 , яка залишилася після смерті ОСОБА_6 , та відмовляється на корить ОСОБА_1 від усього майна яке належало б ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_3 .

Проте, до матеріалів справи на надано належних та допустимих доказів про коло спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ; чи є спадкоємці тієї ж самої черги; чи є серед спадкоємців особи, що володіють правом на обов`язкову частку в спадщині; чи не було відмови від спадщини з боку кого-небудь із спадкоємців; чи немає підстав для усунення позивача та відвідача від права на спадкування (ст. 1224 ЦК України).

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Також, відповідно до п.п. 3.25, 3.26 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). У цьому випадку право на прийняття спадщини здійснюється спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, становить менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкової трансмісії видається за місцем відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Суд, надавши правову оцінку умовам мирової угоди, вважає, що положення мирової угоди суперечать вимогам чинного законодавства та приходить до висновку, що заява про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, оскільки умови мирової угоди виходять за межі заявлених позовних вимог, можуть порушити права інших спадкоємців.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

За таких підстав, з урахуванням ст. 207 ЦПК України суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні мирової угоди і продовжити судовий розгляд.

Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне у затвердженні мирової угоди, укладеної між позивачем ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 - відмовити.

Керуючись ст. ст. 207, 255, 259, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В затвердженні мирової угоди, укладеної між позивачем позивачем ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала про відмову у затвердженні мирової угоди згідно ст. 353 ЦПК України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя

Арцизького районного суду С.М. Варгаракі