1Справа № 335/6370/20 2-з/335/80/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, у якій позивач посилається на те, що 26.04.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики у розмірі 16000,00 доларів США, що в перерахунку становить 437120,00 грн., зі строком повернення до 26.04.2022 року. Укладення договору підтверджується розпискою від 26.04.2020 року.

Позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у які просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , в межах позовних вимог у сумі 437120,00 грн.

В заяві про забезпечення позову посилається на те, що договір позику був укладений внаслідок домовленості із ОСОБА_2 щодо подальшої купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить останньому. Ринкова вартість зазначеної квартири була встановлена у відповідності до звіту №113 про оцінку об`єкту нерухомого майна від 29.04.2020 року, та становить 387 112 гривень.

На підтвердження раніше досягнутих домовленостей відповідач видав на ім`я позивача довіреність на управління всім належним його майном.

В липні 2020 року, позивач дізнався, що в газеті «Запорізька січ» від 25.06.2020 року було розміщено об`яву про те, що ОСОБА_2 начебто загубив свідоцтво про право власності на вказану квартиру, у зв`язку з чим позивачем направлена вимога відповідачу про дострокове повернення коштів за договором позики.

Відповідач не повернув суму позики у розмірі 437120,00 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що в разі задоволення позовних вимог позивача, не застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно ОСОБА_2 , може ускладнити виконання рішення суду, в тому числі за рахунок зазначеного майна відповідача, оскільки перелічені дії ОСОБА_2 очевидно свідчать про намір останнього відчужити зазначене нерухоме майно на користь третіх осіб, а інше майно у ОСОБА_2 відсутнє.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заяву про забезпечення позову, приходить до наступних висновків.

Відповідно дост.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з нормами статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії, іншими заходами необхідними для забезпечення ефективного захисту. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1ст. 151ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд має перевірити, чи дійсно надані стороною докази свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що в заяві відсутнє обґрунтування застосування забезпечення позову, відсутні дані, які б підтверджували наявність ризиків, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду, оскільки згідно поданої заяви ці дані ґрунтуються на особистому припущені позивача.

Також, суд враховує, що позовною вимогою є стягнення суми боргу за договором позики від 26.04.2020 року за борговою розпискою, згідно з якою відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму боргу до 26.04.2022 року.

Твердження позивача про наявність домовленості з відповідачем щодо подальшої купівлі-продажу квартири, на яку позивач просить накласти арешт, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджене належними доказами, а окрім того не є предметом судового розгляду у цивільній справі про стягнення боргу за договором позики.

Суд наголошує, що пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких муть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно має служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а має бути розумна співмірність між використовуваними інструментами й тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення в справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства).

Тому, твердження позивача про те, що оголошення відповідача про втрату правовстановлюючого документу на право власності на квартиру є підставою вважати, що це є загрозою відчуження квартири, не знайшли свого підтвердження під час розгляду, оскільки це є безумовним гарантованим правом власника.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заявник не довів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заява про забезпечення позову не містить посилання на існування конкретних обставин, якими б підтверджувалось, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; у справі також відсутні докази, котрі б свідчили про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в межах позовних вимог про повернення боргу за договором позики.

Враховуючи те, що позивачем в клопотанні про забезпечення позову належно не обґрунтовано необхідності забезпечення позову то, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.149-153,260,353,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Н.І.Рибалко