Справа № 466/2902/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М.М.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів та визнання несправедливими умови кредитного договору,-

в с т а н о в и в :

22.04.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати несправедливою умову кредитного договору № А293СТ5 про сплату за користування кредитом відсотків у розмірі 5,99 на місяць на суму виданого кредиту та такою, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до даного Закону вказана умова є недійсною з моменту укладення кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.07.2019 року вона уклала договір споживчого кредиту з АТ "Акцент- Банк" на суму 10599 грн. на строк 36 місяців (для придбання споживчих товарів їй була необхідна сума 10000 гривень). Цей договір був укладений у філії АТ "Акцент-Банк" у м. Львові по вул. Під Дубом, 4.

При оформленні даного кредиту вона пояснювала працівнику банку, що вона є пенсіонеркою і просила укласти договір на справедливих умовах. Однак, при цьому їй не було детально і конкретно роз`яснено з чого складається щомісячний платіж.

27.08.2019, 27.09.2019, 28.10.2019, 27.11.2019, 27.12.2019, 28.01.2020 вона систематично здійснювала щомісячний платіж в розмірі 930 грн. За цей період вона повернула банку 5580 грн. 04.02.2020р. вона погасила кредит в розмірі 5000 грн.

Таким чином, за 6 місяців вона повернула банку кредитні кошти в сумі 10580 грн., однак її повідомили, що вона ще повинна сплатити 4470 грн. Як виявилось в умовах договору споживчого кредиту була вказана щомісячна комісія банку за користування кредитом в розмірі 5,99.

У зв`язку з цим щомісячний платіж в розмірі 930 грн. складався з наступного: 295 грн. - тіло кредиту; 635 грн. - комісія банку.

Зазначає, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною.

При визначенні в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію не було зазначено за які саме послуги цю комісію встановлено. Відповідно позичальник фактично мав і сплачувати за послуги, що супроводжували кредит, а так умова договору не відповідає Закону України «Про захист прав споживачів».

Тому відповідно до чинного законодавства України банкам заборонено брати щомісячні комісії. Така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч.1 ст.18 3акону України "Про захист прав споживачів" і є незаконною.

Виходячи з викладеного, вважає, що умова кредитного договору № А293СТ5 про сплату за користування кредитом відсотків у розмірі 5,99 на місяць на суму виданого кредиту, що сплачується щомісячно, є несправедливою та суперечить положенням Закону України "Про захист прав споживачів", а тому відповідно до ст.18 даного Закону вказана умова договору є недійсною з моменту укладення кредитного договору.

13.02.2020р. вона звернулась із заявою до Голови правління АТ "А-Банк" по даному питанню. Її звернення розглядалось більше місяця, а відповідь полягала в тому, що їй рекомендовано якнайшвидше погасити заборгованість в сумі 4175,07 грн., при цьому, що 27.02.2020р. вона сплатила банку ще 930 грн. За період з серпня 2019 року по лютий 2020 року вона повернула банку кредитні кошти в сумі 11510 грн. У зв`язку із вищенаведеним змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні, які викладені у позовній заяві, просить задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення, оскільки не з`явився відповідач.

Представник відповідача АТ «Акцент - Банк» у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, відзиву на позовну заяву до суду не подавав.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі представника відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити з таких мотивів.

Судом встановлено, що 30 липня 2019 року між АТ «Акцент - Банк» з однієї сторони, та з ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений договір на отримання споживчого кредиту №А293СТ5, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит у розмірі 10599,00 гривень на придбання споживчих товарів, строком на 36 місяців з 31 липня 2019 року до 31 липня 2022 включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 5,99 на місяць, на суму виданого кредиту, що сплачується щомісяця, у розмірі 929,85 грн., починаючи з 26 до 30 числа наступного місяця, в обмін на зобов`язання Позичальника повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду за надання фінансового інструменту 599,00 грн., комісію в зазначені в Заяві строки

Згідно ст. 509 ч. 1,2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч. 1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У силу ст. 1054 ч. 1, 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У ч. 4 п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

За змістом ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

В постанові від 11 вересня 2013 року Верховний Суд України зазначив наступну правову позицію: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону-умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Згідно до умов кредитного договору Банк, на виконання абз. «д» п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», повідомив позивача про винагороду за надання фінансового інструменту у момент видачі кредиту, процентну ставку за кредитом та винагороду за надання фінансового інструменту щомісячну. Таким чином Банк повідомив позивачу про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Орієнтовна сукупна вартість кредиту включає лише платежі пов`язані з кредитом, це передбачене вимогами абз. «д» п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто, вказана позивачем комісія є такою, що пов`язана з одержанням кредиту, оскільки вона є частиною ефективної процентної ставки. Аналогічною є і вимога абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і вона Банком виконана.

Одною з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ч.1 п.3 ЦК України). Згідно ст. 627 ч.1 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що позивач здійснювала щомісячні платежі, а саме 27.08.2019, 27.09.2019, 28.10.2019, 27.11.2019, 07.12.2019, 28.01.2020, 27,02.2020 у погашення суми кредиту у розмірі 930 грн., що складалося із тіла кредиту у сумі 295 грн. та 635 грн. відсотки банку.

13 лютого 2020 позивач звернулася до Банку із заявою, у якій повідомляє, що вона споживчий кредит сплатила повністю, на що їй повідомили, що вона ще має сплатити 4175,07 грн., оскільки при оформленні договору №А293СТ5 вона була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, шляхом дзвінка на мобільний телефон позивача з підтвердженням Умов та Правил надання банківських послуг, який позивач підтвердила. Банк рекомендував якнайшвидше погасити заборгованість.

Позивач, такі вимоги банку вважає несправедливими, незрозумілими вважає оплату невідомо за які послуги, коли сам банк фактично не надає їй будь-яких додаткових та супутніх послуг.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується особою, якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг та правилами надання кредиту. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання, передбаченим ст. 634 Цивільного кодексу. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Правил.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У даному випадку Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Так, позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що Кредитний договір №А293СТ5, порушує її права відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а також є порушення вимог ст. 203, 1054, 1055 ЦК України.

Виходячи із зазначеного твердження суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування та Правилами надання кредиту, що стверджується підписом позивача у заяві про приєднання до умов та правил надання кредиту кредитного договору №А293СТ5, тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено несправедливими умови кредитного договору №А293СТ5, тому у задоволенні даного позову слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

З огляду на те, що позивач відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати по справі у вигляді судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, ст.ст. 1,6,11,12,13,16,81, 207,509,626,627,629,634,638,1054 ЦК України, Закону України, Про захист прав споживачів», суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, 11 про захист прав споживачів та визнання несправедливими умови кредитного договору - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 10.08.2020 року.

Суддя Р. Б. Єзерський