Справа № 524/4694/20
Провадження № 2/524/2190/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Погрібняк О.М., розглянувши матеріали позовної заяви Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

встановила:

04 серпня 2020 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшла позовна заява Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а її розгляд слід здійснювати в порядку господарського судочинства, виходячи з наступного.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим за приписами частини другої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Предметом позову у справі є стягнення з фізичної особи - відповідача на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації частини будівлі магазину будівельних товарів з складськими приміщеннями без укладення договору оренди землі, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який вона отримала б у разі оформлення відповідачем згідно вимог ст..ст. 125, 126 ЗК України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Відповідач у справі ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.02.2019 року «Про надання дозволів на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо відведення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) юридичним особам та фізичним особам в м. Кременчуці» ОСОБА_2 та фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для експлуатації та обслуговування частини магазину будівельних матеріалів з складськими приміщеннями по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги Кременчуцької міської ради Полтавської області обґрунтовані не оформленням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 права користування цією земельною ділянкою та використання її без правовстановлюючих документів.

Незважаючи на те, що частина будівлі магазину будівельних товарів з складськими приміщеннями, що знаходиться по АДРЕСА_1 на вказаній земельній ділянці належить відповідачу ОСОБА_1 як фізичній особі, вбачається, що він використовує ці приміщення та зокрема користується земельною ділянкою, на якій вони знаходяться для здійснення підприємницької діяльності. Про це, зокрема, свідчить те, що дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для експлуатації та обслуговування частини магазину будівельних матеріалів з складськими приміщеннями по АДРЕСА_1 рішенням позивача від 21.02.2019 року було надано йому як суб`єкту підприємницької діяльності.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.02.2020 року в справі №916/385/19 спір, що виникає з приводу майна, що належить фізичній особі на праві приватної власності, але використовується нею в підприємницькій діяльності, є господарським.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, статті 186 ЦПК України, статей 2, 4, 20 ГПК України суддя

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Позовну заяву з додатками повернути позивачу відповідно до ч. 3 ст. 186 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з таким позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання.

Суддя О.М. Погрібняк