Справа № 361/1863/20
Провадження № 2/361/2173/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 серпня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області, у складі: головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Мельниченко Я.І., розглянувши в судовому засідання без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

встановив:

Позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 7227061 від 14.09.2019р.

В обґрунтування позову зазначає, що 14.09.2019р. між нею та відповідачем був укладений кредитний договір № 7227061, за яким позивач отримала кредит в сумі 10000,00грн., строком на 30 днів. Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача, зокрема, встановлені ч. 2 ст. 11 «Закону про захист прав споживачів», ч. 2 ст. 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та ст.9 Закону «Про споживче кредитування», а саме:

При видачі кредитних коштів співробітники ТОВ "Качай гроші" не надали їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації щодо кредиту, не ознайомлювали її з умовами кредитування та ризиками, як це передбачено в ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; жодного документу, який би свідчив, що їй надавали інформацію про всі суттєві умови кредитування та наявні ризики, вона не підписувала;

У пункті п.5.1. договору вказано, що вона ніби ознайомилась з усіма умовами договору та Правилами надання фінансових кредитів, що розміщені на сайті https://miloan/ua/. Проте, такі Правила їй для ознайомлення працівниками не надавались.

Порушено норми, встановлені п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав позивачів":

Відповідно до п.1.5 Кредитного договору та Графіку платежів за користування кредитом в розмірі 10000,00грн. вона сплачує комісію 1000,00грн. та проценти 4500,00грн. за 30 днів. Проте згідно п. 4.1 Договору за несвоєчасне повернення коштів та процентів стягненню підлягає також пеня за неправомірне користування кредитом в розмірі 2,00% від суми невиконаного зобов?язання за кожен день прострочення, яка за 30 календарних днів становить 6000,00грн. з розрахунку:

10000,00х(2х365)% /365х30 =6000,00грн., тобто сума компенсації складає більше 50%, що у відповідності до ч. 5 п. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою ;

Порушено норми, встановлені абз. 5,11 п. 2 ст. 8 ЗУ "Про захист персональних даних", оскільки відповідачем не повідомлено їй про умови та строки обробки її персональних даних. Згідно договору підписана нею згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною.

Позивач просила визнати договір недійсним в цілому, як такий, що порушує її права споживача, є несправедливим, і крім того перед його укладенням вона була введена в оману відповідачем з приводу дійсних умов договору, і відповідач скористався її необізнаністю.

Відповідач подав відзив, в якому позов не визнав; послався на те, що на дату укладення кредитного договору стаття 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", на яку посилається позивач, викладена в іншій редакції і кореспондує правовідносини, що виникли між сторонами до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому немає підстав для визнання даного кредитного договору недійсним з підстав порушення положень ч.2 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", якої не існує і не існувало на день укладення договору. Кредитний договір є таким, що укладений в письмовій формі і підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Тому твердження позивача про недодержання письмової форми правочину чи його частин та його не підписання позичальником є безпідставними. Перед підписанням позивачем запропонованого договору вона ознайомилась з умовами договору. Обробка персональних даних та їх передача здійснюється відповідно до вимог законодавства та договору, а видалення персональних даних позивача призведе до неможливості захисту порушеного права на повернення боргу, до того ж навіть у разі порушення норм закону "Про захист персональних даних" - це не є підставою для визнання договору недійсним. Щодо тверджень позивача про те, що договором передбачена пеня (компенсація), що перевищує 50% боргу, то у п. 4.1. Договору вказано, що у разі порушення умов договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 2% від суми невиконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення, але у будь-якому разі не більше 50% від загальної суми кредиту. Фактично нарахована пеня складає 5000,00грн., що не перевищує 50% отриманої суми кредиту 10000,00грн. тому дані приписи закону не порушені.

Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини:

14.09.2019р. між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 7227061.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк, визначений п.1.3. Договору, надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Згідно п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору Сума кредиту становить 10000.00 грн. у валюті: Українські гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 14.09.2019. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 14.10.2019.

Згідно п. 1.5 Договору сукупна вартість кредиту складає 5500.00 грн. в грошовому виразі та 669 % річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі.

Відповідно п. 1.5.1, 1.5.2 Договору Комісія за надання кредиту: 1000.00 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово; Проценти за користування кредитом: 4500.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована.

У п. 1.6, 1.7 зазначено, що Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору. Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 2.2.2 Договору Нарахування Позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за дату надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.

Відповідно п. 4.1 Договору У разі прострочення Позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього Договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв?язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 % від загальної суми кредиту, одержаного Позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру, визначеного цим пунктом.

Згідно п. 5.1 Договору позичальник підтверджує, що до укладення цього договору він отримав від Товариства інформацію, зазначену в частині 2 статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне peгулювання ринків фінансових послуг"; та в Законі України "Про захист прав споживачів"; повідомлений про свої права згідно Закону України "Про захист прав споживачів" про включення його персональних даних до бази персональних даних, володільцем якої є Товариство, мету збору персональних даних, а також про права Позичальника - суб`єкта персональних даних, визначені ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних" інформація надана йому Товариством з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; надав згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки стану Позичальника, його спроможності виконати зобов`язання за договором та інші цілі, визначені Правилами;

За змістом п. 6.1 Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника та створений на веб-сайті товариства miloan.ua.

Відповідно до ч.1 ст. 627 та ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі, є: сума кредиту, строк кредитування, умови і порядок його видачі та повернення, відсоткова ставка, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір кредиту має бути укладений у письмовій формі (у вигляді паперового документу або у електронному).

Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" (в редакції станом на день укладення кредитного договору і чинній на даний час), зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

З цього приводу всі посилання позивача на порушення відповідачем вимог ч.2 ст.11 вказаного Закону (неіснуючої норми) - є такими, що до уваги не беруться.

Згідно п. 5 ч.3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015р. в справі № 6-1341цс15.

Аналізуючи статтю 18 закону «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

За змістом ст. 9 ЗУ "Про споживче кредитування" (в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору): Ч.1 - Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Ч. 2 - До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Ч.3 - Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності). 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу….; Ч.6 -Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Ч.12- У разі ненадання визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації кредитодавець або кредитний посередник несе відповідальність у порядку та розмірі, визначених законом. Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування", договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (в редакції на момент укладення кредитного договору) - Фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.

Судом встановлено, що відповідач ТОВ «Мілоан» у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію; кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, строк, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Договір укладений у відповідній вимогам закону письмовій формі. Позивач особистими електронними підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені у запропонованому договорі, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Зокрема, договір відповідає вимогам ст.9, ст.12, ст.13, ст.14, ст.19 Закону "Про споживче кредитування".

Отже, суд приходить до висновку, що зміст договору є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватись як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, принаймні в межах тих доводів, які зазначає позивач у позовній заяві.

Відповідно до норм ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Укладений договір таким умовам і вимогам відповідає.

Щодо конкретних умов договору, на які посилається позивач, то суд робить такі висновки:

Щодо незгоди з п. 4.1. договору, в якому передбачено нарахування пені за неправомірне користування кредитом у розмірі 2% від суми невиконаного зобов?язання, за кожен день прострочення, яка з розрахунку позивача складає 6000,00грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1,ч.3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1,2 ст. 614 ЦКУ).

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Умовами даного договору чітко передбачено, що у разі порушення позичальником порядку виконання грошового зобов?язання, на нього покладається обов?язок сплати неустойку. Що стосується суми нарахованої пені, то у відповідності до п. 4.1 договору -відповідач чітко визначає, що її сума не може перевищувати 50% розміру боргового зобов?язання. Така обставина жодним чином не порушує п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", не може бути визнана несправедливою та не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Кредитодавцем доведені до відома позичальника загальні витрати по кредиту, загальна вартість кредиту для позичальника, і відповідно загальний (сукупний) розмір кредиту (актуальний при умові повернення кредитних коштів і повної сплати відсотків у визначений законом строк і без допущення прострочення). Всі інші наслідки - які небажані для позичальника, за умовами договору (і це відповідає принципам цивільного договору) настають для нього лише при умові недотримання ним самим умов договору та допущення ним порушень умов договору і зокрема, допущення прострочення у виконанні грошового зобов`язання.. Позивач знав і усвідомлював такі наслідки, і наявність таких негативних для нього наслідків у вигляді додаткового майнового навантаження з одної сторони мало б дисциплінувати позичальника та спонукати його до належного і вчасного виконання грошового зобов`язання за договором, а з другої сторони позичальник у разі незгоди з такими умовами видачі йому кредиту та з наслідками прострочення мав абсолютну можливість на таких умовах договору не укладати.

У даному випадку йдеться мова не про нечесність чи недобросовісність кредитодавця, який діяв в межах закону, а про зміну намірів і прагнень позичальника, який станом перед отриманням грошей вважав такі умови прийнятними для себе, а після їх отримання і використання для задоволення своїх власних потреб і з настанням строку виконання грошових зобов`язань змінив свою думку.

Що стосується порушення відповідачем норм щодо збирання та зберігання персональних даних, то:

Пунктом 11 частини другої статті 8 Закону України "Про захист персональних даних" передбачено право суб`єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних.

Зважаючи на те, що відповідно до статті 11 Закону згода є лише однією з підстав обробки персональних даних, відкликання згоди можливе лише у випадку обробки персональних даних відповідно до пункту 1 частини першої статті 11 Закону.

Відповідно до статті 2 Закону згодою на обробку персональних даних є добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про її надання, а володільцем персональних даних є фізична або юридична особа, якій законом або за згодою суб`єкта персональних даних надано право на обробку цих даних, яка затверджує мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом. Відтак відкликання згоди на обробку персональних даних має бути адресовано лише володільцю персональних даних.

Надання згоди на обробку персональних даних за своєю правовою природою є правочином у сенсі статті 202 Цивільного кодексу України. В той же час статтею 214 Цивільного кодексу України встановлено, що відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.

Як вбачається з п. 5.1 договору - позивачу повідомлено про її права, як суб`єкта персональних даних, визначені ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», в тому числі і право на відкликання своєї згоди. Щодо вказівки в цьому пункті на те, що згода є безвідкличною, то з цього приводу слід зазначити, що відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими. Проте у володільця персональних даних після отримання відкликання згоди суб`єкта персональних даних більше не існує правових підстав для зберігання персональних даних, якщо строки зберігання таких даних не визначені законодавством (стаття 15 Закону).

Уклавши цей кредитний договір, позивач надала Кредитору свою згоду збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію - дані про неї, відомі Кредитору або третім особам у зв`язку з укладенням та виконанням договору, починаючи з моменту підписання договору та до моменту відкликання такої згоди.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на порушення відповідачем ст. 8 ЗУ "Про захист персональних даних", оскільки пунктом 5.1 Договору позичальник в добровільному порядку надав згоду кредитній установі на збирання, накопичення, використання та обробку його персональних даних, та у разі порушення порядку та строків повернення кредиту на передачу персональних даних третім особам. Позичалньик як сторона договору, не позбавлений права у подальшому у спосіб і порядку, встановлені законом, вносити до укладеного договору відповідні зміни. До того ж суд враховує, що дана умова не відноситься до істотних умов договору кредиту, і відповідно її наявність чи відсутність у договорі не є тою обставиною, що має наслідком визнання договору недійсним в цілому.

Суд також враховує, що однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду відсутні правові підстави для втручання у договірні правовідносини, і відсутні підстави для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 року в справі №6-94цс13).

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронний кредитний договір, укладений між сторонами, який відповідає умовам щодо письмової форми, - є несправедливим щодо позичальника. Не встановлено таких обставин, які б вказували на те, що кредитодавець застосував нечесну практику; в межах заявлених позовних вимог не встановлено порушень прав позичальника укладенням договору на зазначених в ньому умовах. Всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від власної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

Керуючись ЗУ "Про захист прав споживачів", ЗУ "Про споживче кредитування", ст.ст. 6, 11, 202-204, 627,638,1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк апеляційного оскарження обраховуються з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень ЦПК України. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Відповідно п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними, і такими, що зумовлені обмеженнями впровадженими у зв?язку з карантином.

Повне рішення виготовлено 11.08.2020р.

Суддя Т.В. Селезньова