ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6092/20 Справа № 204/646/20 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
31 липня 2020 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Каратаєвої Л.О., Макарова О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги
Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк",
на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
У лютому 2020 року АТ КБ Приватбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 1-5) та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 25.01.2007 року у розмірі 29 446,02 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.01.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 21 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 10 грудня 2019 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 29 446,02 грн, з яких: 13 758,14 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2 413,95 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 11 395,55 грн пеня, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 378,38 грн - штраф (процентна складова).
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено в повному обсязі /а.с. 62-67/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ Приватбанк, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким заявлені позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що суд не оцінив усіх фактичних обставин справи та доводів позивача щодо наявності заборгованості відповідача та її розміру, неповно та не всебічно з`ясував обставини справи, допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушив норми матеріального та процесуального права /а.с. 72-78/.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк не скористалась.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Звертаючись з позовними вимогами АТ КБ Приватбанк посилалось на те, що 25 січня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, на підставі особистої Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ОСОБА_1 , згідно з умовами якого, вона отримала від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів у розмірі 21 600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Даний Кредитний договір б/н від 25 січня 2007 року складається з самої анкети-заяви, підписаної позичальником і Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутня «анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку» від 25 січня 2007 року підписана ОСОБА_1 на яку посилається банк в своєму позові, також відсутні будь-які інші документи, на яких міститься підпис позичальника та які підтверджують наявність у ОСОБА_1 кредитних зобов`язань перед банком за договором від 25 січня 2007 року.

В матеріалах справи наявна лише анкета-заява на ім`я ОСОБА_1 від 09 квітня 2008 року, яка не має жодного відношення до даної справи, оскільки предметом розгляду у вказаній справі є анкета-заява на ім`я ОСОБА_1 від 25 січня 2007 року (а.с. 18).

Крім того, на підтвердження виникнення 25 січня 2007 року кредитних правовідносин між банком та ОСОБА_1 позивачем надано розрахунок заборгованості (а.с. 6-17), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна (а.с. 19) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 20-36).

Однак, вищевказані докази колегією суддів не беруться до уваги, оскільки, жодний з цих доказів не підтверджує факту укладання між банком та позичальником кредитного договору від 25 січня 2007 року.

Надані з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна (а.с. 19) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 20-36) не містить будь-якої інформації відносно особи позичальника та дати укладання кредитного договору між сторонами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що надані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна (а.с. 19) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 20-36) не підтвержують факту укладання між банком та ОСОБА_1 кредитного договору від 25 січня 2007 року.

Крім того, дані витяги не містить підпису позичальника, що унеможливлює суд встановити про ознайомлення відповідача зі змістом даних тарифів та умов.

Враховуючи, що банком не було надано доказів на підтвердження укладання 25 січня 2007 року кредитного договору з ОСОБА_1 та отримання нею суми кредиту у розмірі 21 600 грн., колегія суддів не може прийняти до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 6-17). Крім того, розрахунок заборгованості неможливо вважати доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом, відсотків, штрафів не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку.

Також, позивачем до апеляційної скарги було надано виписку по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 79-89), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 90) та довідку про надання ОСОБА_1 кредитних карт (а.с. 91).

Однак, колегія суддів не може взяти до уваги вищевказані докази, оскільки АТ КБ Приватбанк до апеляційної скарги подано докази, які не подавалися на підтвердження позовних вимог до суду першої інстанції, а саме: виписка по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 79-89), довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 90) та довідка про надання ОСОБА_1 кредитних карт (а.с. 91) і заявником не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи дані обставини суд позбавлений можливості встановити факт укладання 25 січня 2007 року між сторонами кредитного договору та виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за його неналежне виконання.

Будь-яких інших доказів на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком суду надано не було.

За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» не доведено факту отримання відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 25 січня 2007 року, кредитних коштів у розмірі 21 600 грн., який зазначений у позові. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надані.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову АТ КБ Приватбанк, у зв`язку з їх недоведеністю, при цьому вважає за необхідне змінити підстави відмови.

За вимогами ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року змінити в частині обгрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Л.О. Каратаєва О.М. Макаров