Справа № 466/8389/17 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/3037/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Крайник Н.П.

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2019 року в складі судді Білінської Г.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Тараса Львовича про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,-

встановила:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Т.Л. про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01 липня 2016 року йому стало відомо про те, що 08 квітня 2016 року відповідач приватний нотаріус Стоцко Т.Л. видав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №499 та зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Вважає, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 499 від 08 квітня 2016 року оформлене з порушенням вимог закону та видано на підставі документів, які не відповідають формі та змісту, визначених законом, тому підлягає визнанню недійсним.

Станом на день прийняття державним реєстратором приватним нотаріусом Стоцко Т.Л. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 13 квітня 2016 року діяло п`ять ухвал судів м. Львова, які не оскаржені, не скасовані, вступили у законну силу, про накладення арештів на спірну квартиру, які є діючими і по даний час. Ухвали були винесені судами про арешти спірної квартири для забезпечення різних позовів у різних справах.

Всупереч цьому, відповідач приватний нотаріус Стоцко Т.Л., отримавши витяг з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, незважаючи на діючі ухвали судів, що вступили у законну силу, прийняв оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 .

Виходячи із суті наведених обставин, просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №409, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. 08 квітня 2016 року на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , а також скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса ЛМНО Стоцко Т.Л. про державну реєстрацію прав індексний номер 29234178 від 13.04.2016 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Тараса Львовича про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно відмовлено.

Рішення оскаржив позивач ОСОБА_2 , вважає прийнятим з грубим порушенням норм чинного законодавства.

В апеляційній скарзі зазначає, що станом на момент проведення державної реєстрації права власності та видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_3 в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень були наявні записи про арешт нерухомого майна, що було перешкодою для здійснення реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде знятим.

З наведених підстав апелянт просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2019 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання, призначене на 13 год. 50 хв. 04 серпня 2020 року не прибули, не повідомили про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Клопотання представника позивача ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи надійшло після закінчення розгляду справи о 14 год. 53 хв., відтак не могло бути враховано судом, що відображено при виготовленні повного тексту судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2008 року між АТ «Сбербанк Росії» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 300 тис. доларів США.

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного кредитного договору ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за кредитним договором рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , як поручителя, на користь АТ «Сбербанк Росії» 3064761 грн. 93 коп. заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

21 червня 2013 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Германчуком Р. В. у виконавчому провадженні № 38570115 з виконання виконавчого листа № 2-5328/11, виданого 16 серпня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва на виконання рішення суду від 20 січня 2012 року, винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2

08 жовтня 2013 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна боржника, а саме: нежитлових приміщень № № 22-25, загальною площею 110,1 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 , розташованої за цією ж адресою, загальною площею 114,5кв. м.

17 січня 2014 року між ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області та філією № 14 ПП «Нива-В.Ш.» укладений договір № 1414012 про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Із протоколу проведення прилюдних торгів № 1414012-3 вбачається, що переможцем прилюдних торгів, які відбулися 10 лютого 2014 року з реалізації лота № 3 - квартири АДРЕСА_3 стала ОСОБА_3 , яка придбала вказану квартиру за 627100 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 червня 2015року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_3 , Головного управління юстиції у Львівській області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії», про визнання недійсними прилюдних торгів, скасування протоколу проведення прилюдних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки, застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним договору, визнання протиправними дій оцінювача.

08 квітня 2016 року приватний нотаріус ЛМНО Стоцко Т.Л видав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 499 на підставі акту державного виконавця від 17 лютого 2014 року про реалізацію предмета іпотеки та зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 ..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що свідоцтво на придбання нерухомого майна видано та реєстрація права власності здійснено з порушенням діючого законодавства, а саме під час дії п`яти ухвал судів м. Львова про накладення арештів на спірну квартиру в інших стравах, оскільки приватним нотаріусом Стоцко Т.Л. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 в порядку процедури реалізації майна з прилюдних торгів, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернення стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, а відтак є складовою частиною правочину.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон України № 1952-IV), у редакції, чинній на момент вчинення нотаріальної дії, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, коли наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Проте, пунктами 2, 3 частини четвертої статті 24 Закону України № 1952-IV зазначені підстави, коли така відмова не застосовується, а саме: 1) у випадку державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав; 2) у випадку державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Оскільки підстав, передбачених статтею 49 Закону України № 3425-ХІІ, для відмови у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про придбання з прилюдних торгів спірної квартири, у нотаріуса не було, на підставі заяви ОСОБА_3 від 08 квітня 2016 року приватним нотаріусом проведено держану реєстрацію права власності на вказану квартиру.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру здійснювалася з урахуванням наявності умов, визначених у пунктах 2, 3 частини четвертої статті 24 Закону України № 1952-IV, тому підстав для відмови у її проведенні у державного реєстратора не було.

Врахувавши, що наявність ухвал про забезпечення позову в інших справах не може бути підставою для відмови у видачі ОСОБА_9 свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та державної реєстрації права власності на квартиру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2019 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова 01 березня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

Н.П. Крайник