Справа № 346/4833/19
Провадження № 22-ц/4808/704/20
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю сторін: представника АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2019 року під головуванням судді Берекещук Б.Б. у м Коломия,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 116 848,94 грн за кредитним договором №б/н від 12.08.2008 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неналежно виконувалися умови укладеного між нею та банком кредитного договору, у зв`язку з чим станом на час звернення до суду утворилася заборгованість в розмірі 116 848,94 грн, яка складається з: 9 812,86 грн заборгованість за кредитом, 101 133,75 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 100 грн заборгованість за пенею та комісією а також штрафи 250 грн (фіксована частина) та 5 552,33 грн (процентна складова).

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.08.2008 року, що виникла станом на 31.08.2019 в сумі 9 812, 86 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в частині відмови у стягненні з відповідача процентів, неустойки та штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору.

Апелянт вважає, що рішення в цій частині є незаконним та прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд необґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів, неустойки та штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору, оскільки у матеріалах справи міститься підтвердження того, що ОСОБА_1 з умовами кредитування була ознайомлена.

Зокрема, позивачем надано до суду заяву-анкету від 12.08.2008, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 12.08.2008, які підписані особисто відповідачем.

Розмір базової процентної ставки зазначений в заяві-анкеті 3% на місяць та в довідці про умови кредитування 3% на місяць.

Крім того, сторони погодили розмір щомісячних платежів 7% від розміру заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним та розмір неустойки, пені і штрафу.

За таких обставин, сторонами при укладенні кредитного договору досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, неустойкою скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити. В іншій частині просить рішення суду залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.08.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. (а.с.8)

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2019 року становить 116848,94 грн., яка складається з наступного: 9812, 86 грн. - заборгованість за кредитом; 101133, 75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 5552,33 грн.- штраф (процентна складова) (а.с.5-7).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Зазначення в заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

АТ КБ «ПриватБанк», окрім тіла кредиту просить стягнути з відповідача заборгованість процентах, пеню та штраф. На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.08.2008 р., позивач надав суду довідку про умови кредитування та Умови та правила надання банківських послуг в «Приватбанку», якими визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. Суд зауважує, що «Тарифи Банку», які, як стверджує позивач, разом із заявою та Умовами, Правилами складають договір про надання банківських послуг, суду не представлено .

При цьому, слід зазначити, що вказані Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.08.2008 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак позивач вправі вимагати захисту своїх прав - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не є підтвердженням наявності заборгованості по відсотках, пені та штрафам, оскільки з наданих документів не вбачається, які застосовувалися тарифи при нарахуванні заборгованості.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача на користь банку заборгованості, яку банк на власний розсуд вимагає від боржника, а саме за відсотками за користування кредитом, штрафами та пенею.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, пенею та штрафів є не доведеними. Апеляційний суд вважає, що Довідка про умови кредитування та Умови і Правила надання банківських послуг, які діють у позивача лише визначають загальний порядок надання банківських послуг і не є складовими кредитного договору, укладеного між сторонами. У заяві відповідача не міститься підпису про покладення на неї обов`язку по сплаті за користування кредитом 3% щомісячно, оскільки таку відмітку вчинено працівниками банку, про що вони відповідно підписалися в заключній частині заяви.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову у розмірі 9 812,86 грн заборгованості за кредитним договором, є правильним і саме таку заборгованість суд стягнув з ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що постановлене у даній справі судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішення. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк