ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2505/20 Справа № 204/4920/19 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Мамедової О.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що 11 серпня 2015 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 13 червня 2019 року склав 42 875 гривень 06 коп.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 42 875 гривень 06 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20 681 гривні 98 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8 883 гривень 95 коп., пені за прострочене зобов`язання у розмірі 10 491 гривень 27 коп., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень у розмірі 300 гривень 00 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 коп., штрафу (процентна складова) у розмірі 2 017 гривень 86 коп., а також судовий збір у розмірі 1 921 гривні.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок позивача.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем заборгованість по кредитному договору не оспорювалась, вказаний договір не визнаний недійсним , доказів того, що відповідач був ознайомлений з іншими Тарифами або умовами та правилами, ніж ті що долучені до матеріалів справи відповідачем не надано, а тому стверджувати зворотне не можна, оскільки відповідач не оспорює наявність в нього заборгованості по кредитному договору, тому позовні вимоги взагалі не підлягають доказуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу, в порядку ст.360 ЦПК України, від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, за наступних підстав.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із наміром укласти кредитний договір, та ним було підписано анкету-заяву клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку, в якій бажаний кредитний ліміт було зазначено у розмірі 1 000 гривень (а.с. 14). Позивач стверджує, що відповідачеві було встановлено ліміт кредитування у розмірі 15 000 гривень.

Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання, щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 13 червня 2019 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 42 875 гривень 06 коп. (а.с. 8-13).

З матеріалів справи також вбачається, що на підтвердження своїх вимог, позивачем надано копію анкети-заяви б/н від 11 серпня 2015 року, підписану ОСОБА_1 . При цьому сама анкета-заява не містить будь-яких даних, які підтверджували розмір встановленого банком кредитного ліміту відповідачеві, отримання ним кредитної картки, її тип, строк її дії, а також відсоткову ставку та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, у вказаній заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення кредитного ліміту, визначення розміру процентів, пені, строк дії кредитної картки та підтвердження її отримання позичальником, тощо.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 20 681 гривні 98 коп. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8 883 гривень 95 коп., що разом становить 29 565 гривень 93 коп., позивач не наводить правового обґрунтування цих позовних вимог, в позовній заяви не має посилання на докази, які б давали підстави визначити заборгованість у заявленому розмірі.

За вказаних обставин, колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, винесеним у відповідності до вимог діючого законодавства.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що умови та правила надання банківських послуг, які позивач надає суду на обґрунтування своїх вимог, не містять підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними умовами був ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили відповідальність при порушенні договірних зобов`язань, або в подальшому такі умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобов`язання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме умовами був ознайомлений такий учасник справи.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву.

Таким чином, колегія судів, зазначає, що оскільки умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутні умови та порядок нарахування щодо сплати неустойки за невиконання договору, на самих умовах та правилах підпис ОСОБА_1 , який би свідчив про те, що саме з ними відповідач був ознайомлений при підписанні заяви, відсутній, то вимоги банку, та вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено свої позовні вимоги. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).

Також, обґрунтованим є висновок районного суду про відмову у стягнені з відповідача штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2 017 гривень 86 коп. - штраф (процентна складова), оскільки сама анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.

За таких обставин, позовні вимоги та доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Доказів того, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, які зазначені в позовній заяві та доказів, що саме такі умови та правила надання банківських послуг, які надані позивачем, є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту матеріали справи не містять.

Оскільки, доводи апеляційних скарг та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. 376 ЦПК України підстави для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені сторонами, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова