Провадження №2/331/457/2020
ЄУН № 331/5136/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Антоненко М.В. ,

з участю: секретаря Андрієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Після його смерті позивач звернулася до нотаріуса за оформленням спадщини, але їй було повідомлено, у зв`язку з тим, що на все майно сина постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 07.02.2011 накладений арешт.

Коли позивач звернулася до ВДВС. то листом від 25.10.2019 № 23919/6 Олександрівський ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області повідомив їй, що на все майно ОСОБА_2 постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ, 17/3 від 07.02.2011 накладений арешт. Всі виконавчі провадження закінчені та виконавчі документи повернути стягувачам. Виконавчі провадження були здані до архіву, але термін їх зберігання складає три роки, тому вони підлягали знищенню, через що надати підтвердження ВДВС не може. Так як ВДВС не має законної можливості зняти арешт з майна, рекомендовано звернутися до суду.

Згідно з інформацією від 20.11.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на все невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_2 накладений арешт на підставі постанови 17/3 від 07.02.2011 року Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, д/в ОСОБА_3 .

Як зазначено з цієї інформації ОСОБА_2 та позивачу ОСОБА_1 , належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 .

Оскільки частки співвласників в майні не визначені, то і на часту в квартирі позивача також накладений арешт.

Оскільки син помер і документів щодо примусового стягнення з нього коштів в квартирі не залишилося, то у позивача ОСОБА_1 відсутня можливість з`ясувати, хто був стягувачем у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладений арешт на майно сина.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.9.9, 9.10 Наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», який був чинним до 2017 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. 9.10. Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Згідно з цією нормою, закінчення виконавчого провадження не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Частиною 5 цієї статті визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

На підставі вищевикладеного просить суд зняти арешт з майна ОСОБА_2 , в тому числі з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 17/3, 07.02.2011 року, Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, д/в ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 28.01.2020 року на 08 год. 50 хв.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з*явилася. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з*явився. 28.01.2020 року до канцелярії суду надав відзив на позову заяву ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначив, що як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , підставою позову нею визначено накладення державною виконавчою службою арешту на майно, що належить ОСОБА_2 . Даний арешт було накладено з метою виконання виконавчих документів при примусовому виконанні декількох виконавчих проваджень: з виконання - постанови № 210135 від 21.07.2010 р. виданої ДАІ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави суму боргу у розмірі 510 грн.; - постанови № 060645 від 12.09.2009 р. виданої ДАІ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави суму боргу у розмірі 510 грн.; - постанови № 043551 від 08.11.2009 р. виданої ДАІ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави суму боргу у розмірі 1400 грн.; - постанови № 144801 від 04.07.2009 р. виданої ДАІ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави суму боргу у розмірі 510 грн.; - постанови № 009012 від 20.01.2011 р. виданої ДАІ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави суму боргу у розмірі 510 грн.; - постанови № 039319 від 17.12.2010 р. виданої ДАІ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави суму боргу у розмірі 850 грн.; - постанови № 347987 від 30.06.2010 р. виданої ДАІ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави суму боргу у розмірі 850 грн.; - виконавчий лист № 1-645/11 від 25.12.2011 р. виданий Генічеським районним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ при УМВС в Херсонській області суму боргу у розмірі 1651,68 грн.

За виконавчими провадженнями сторонами є ОСОБА_2 - боржник та держава в особі (ВДАІ та НДЕКЦ при УМВС в Херсонській області) - стягувач, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. № 6 (із наступними змінами) відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Пунктом 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що відповідачами в справі, по розгляду позову про зняття арешту з майна, є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Таким чином Олександрівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в справах даної категорії може виступати як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта постановою 17/3 від 07.02.2011 року видана Жовтневим ВДВС Запорізького МУЮ, державним виконавцем Божко К.І. накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутній РНОКП, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Всі виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 закінчено та повернуто виконавчі документи стягувану.

Вищевказані виконавчі провадження було передано до архіву, а відповідно до Порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженої наказом № 2274/5 від 25.12.2008 року Міністерством юстиції України п. 9.8 «строк зберігання переданої до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становить три роки, після чого вони підлягають знищенню та п. 9.10 документи органу ДВС через закінчення строків їх зберігання підлягають знищенню», у зв`язку з чим надати документальне підтвердження не має можливості.

На підставі вищевикладеного та у відповідності до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, але в даному випадку виконавчі провадження були завершені за період з 2011 року по 2013 рік на підставі п. 5, ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», що не передбачено зняття арешту з майна боржника.

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», зняття арешту з майна Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

-отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

-надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

-отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

-наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

-відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

-отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

-погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

-отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

-підстави, передбачені пунктом Г2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином вважає, що державний виконавець вжив всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду у відповідності до норм чинного законодавства ЗУ «Про виконавче провадження», а тому подальші дії щодо вжитих державним виконавцем заходів примусового законодавства.

На підставі вищевикладеного просить суд виключити із числа відповідачів по справі Олександрівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зі справи № 331/5136/19 за позовом ОСОБА_1 , як неналежного відповідача та залучити його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Справу за позовною заявою ОСОБА_1 вирішити на розсуд суду.

У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч. 5 ст. 263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Любіченковської А.Є. для оформлення спадщини після померлого ОСОБА_2 , але їй було повідомлено, у зв`язку з тим, що на все майно ОСОБА_2 постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 07.02.2011 накладений арешт. (а.с. 11).

Позивач ОСОБА_1 отримавши постанову приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Любіченковської А.Є. про відмову у вчинені нотаріальної дії, звернулася до Олександрівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області для отримання інформації щодо арешту всього майна померлого ОСОБА_2 .

Листом Олександрівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 25.10.2019 № 23919/6 було повідомлено, що на все майно ОСОБА_2 постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ, 17/3 від 07.02.2011 року накладений арешт. Всі виконавчі провадження закінчені та виконавчі документи повернути стягувачам. Виконавчі провадження були здані до архіву, але термін їх зберігання складає три роки, тому вони підлягали знищенню, через що надати підтвердження ВДВС не може. Так як ВДВС не має законної можливості зняти арешт з майна, рекомендовано звернутися до суду.

Згідно з інформацією від 20.11.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на все невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_2 накладений арешт на підставі постанови 17/3 від 07.02.2011 року Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, державний виконавець Божко К.І.

Як зазначено з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.11.2019 року ОСОБА_2 та позивачу ОСОБА_1 , належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 .

Суд бере до уваги, що частки співвласників в майні, а саме в квартирі АДРЕСА_1 не визначені, то і на часту в квартирі позивача ОСОБА_1 також накладений арешт, що перешкоджає їй вільно розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до змісту ст. ст. 11,15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Тому позивач має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції 1999 р.) у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції 1999 р.) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на

майно боржника.

Однак в порушення зазначеної норми арешт з нерухомого майна при завершенні виконавчого провадження державним виконавцем не був знятий.

Оскільки арешт з не рухомого майна ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження був застосований з метою забезпечення примусового виконання виконавчого документу, однак вказане виконавче провадження на даний час завершене, між тим, питання про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна вирішено не було, що чинить позивачу ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власника (розпорядження своїм майном), а тому наявність зазначеного арешту і така невизначеність становища позивача є неправомірною, а обмеження права є безпідставним, тому, позовні вимоги про скасування вищевказаного арешту з рухомого та не рухомого майна підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 77, 78, 264, 265, 268 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна, задовольнити.

Зняти арешт з майна ОСОБА_2 , в тому числі з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 17/3 від 07.02.2011 року, виданої державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Божко К.І.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Антоненко