ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/967/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"22" січня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Долі М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за Договором позики від 25.01.2017 у розмірі 150 000 грн. 00 коп. (а.с.1-3)

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 25.01.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивач передав позичальнику суму позики у розмір 150 000 грн. 00 коп., в свою чергу ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику 25.07.2018 року. Позикодавець виконав взяті на себе зобов`язання, надав позику, натомість позичальник в порушення п.3.1 Договору не повернув позику в розмірі 150 000 грн. 00 коп. Починаючи з 28.07.2018 позивач постійно в усній та письмовій формі вимагав повернення боргу відповідача, проте відповідач жодних дій на повернення грошових коштів у розмірі 150 000 грн. 00 коп. не вчинив. Станом на 16.07.2019 заборгованість відповідача складає 150 000 грн. 00 коп., які позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.08.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті та надано позивачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не прибув, проте його представник ОСОБА_3 подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішенні у справі.

Відповідач ОСОБА_2 двічі повідомлявся про розгляд справи, в порядку визначеному законом, проте в засідання не прибув, заяв, клопотань та відзиву від нього до суду не надходило.

З урахуванням положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України та з позицією представника позивача викладеною в заяві, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 25.01.2017 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики. Відповідно до умов якого п.1.1. позикодавець надає суму 150 000 грн. 00 коп., п.1.2. позика є безвідсотковою., п.2.2. позикодавець передав, а позичальники одержали грошові кошти, які є предмет цього Договору, до його підписання, п.3.1 позика має бути повернута 25.07.2018, п.4.3 сторони домовились, що місцем виконання грошового зобов`язання за цим Договором є: АДРЕСА_2 , п.5.1. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами обов`язків за цим договором. (а.с. 9).

Ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (абз. 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд встановив, що договір позики є фактом передання позикодавцем грошової суми позичальнику до його підписання (п.2.2 Договору позики), а отже у відповідача виникли боргові зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З позовної заяви вбачається, що зобов`язання щодо повернення позики відповідачем не виконується. Позивач в усній та письмовій формі вимагав повернення боргу, однак вказана вимога була проігнорована.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд погоджується з аргументами сторони позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.

Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності та з огляду на те, що умови укладеного між сторонами договору позики відповідачем залишаються не виконаними, позика не повернута, тому суд доходить переконання про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню .

Зважаючи на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами, ст. 1047, 1049, ЦК України, ст.ст. 11, 12, 13, 48, 76-82, 223, 141, 229, 259, 263-265, 268, 274-284, 289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 25.01.2017 у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 500 (тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Заставенко М.О.