справа № 691/1114/19
провадження № 2/691/126/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого-судді Савенко О.М.,

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей,-

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 05 березня 2005 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №16, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданим повторно 31 липня 2018 року. Шлюб був перший. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 , видане 23 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №58; сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 , видане 11 вересня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №142. Шлюбні відносини припинили з 20 вересня 2017 року. Причиною розпаду сім`ї була різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння, довіри, не можливість разом вести спільний побут та господарство, постійні суперечки. Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2019 року, шлюб між ними розірваний та визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 з ним. На даний час неповнолітні діти проживають біля нього в АДРЕСА_1 . Як батько дітей брав, бере і надалі братиме участь у вихованні доньки та сина до досягнення ними повноліття. Наразі повністю забезпечує умови їх життя. Діти знаходяться на його утриманні. Є засновником та директором приватного підприємства «Вікторія Агротехсервіс» та відповідно отримує доходи від здійснення підприємницької діяльності. На даний час відповідач офіційно працевлаштована у Товаристві з Обмеженою Відповідальністю «Завод гофротари «Придніпровський»» та отримує заробітну плату у розмірі близько 5000-6000 грн.. На даний час будь-які стягнення по виконавчим документам з відповідача не здійснюються. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей своєчасно не надає, участі у їх вихованні не приймає, в зв`язку з чим звернувся з позовною заявою до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали, та просили стягнути на утримання доньки аліменти в розмірі 2000 грн. і сина в розмірі 1500 грн..

Відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково, мотивуючи потребою, крім аліментного обов`язку, брати участь і у додаткових витратах на дітей.

Суд, розглянувши позов, заслухавши учасників справи, вислухавши думку учасників справи, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з`ясувати обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідити докази якими вони обґрунтовуються - ст.228 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову.

Позивач повинен зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу. Предметом вимоги позивача є виконання матір`ю обов`язку утримувати дітей у частці від заробітку згідно до права визначеного ст.ст.180,181,182,184,191 Сімейного Кодексу України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач додатково посилався на норми Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцію про права дитини, Декларацію прав дитини. На думку суду, правові відносини, які склалися між сторонами, підпадають під вид цивільно-правових відносин сімейне право.

Із наданих суду сторонами доказів вбачається наступне.

Згідно свідоцтв про народження Серії НОМЕР_2 та Серії НОМЕР_3 , сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13-14). Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, що підтверджується рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17 січня 2019 року (а.с.10-12). Із зазначеного рішення суду вбачається, що місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено із батьком, позивачем у справі (а.с.10-12). Питання стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , за змістом судового рішення, не вирішувалось, остільки вона на час розгляду справи про розірвання шлюбу, проживала біля батька, позивача у справі, що підтверджується Висновком органу опіки та піклування Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області від 26 грудня 2018 року №659/01-01-24, яким встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , а неповнолітній ОСОБА_6 , хоча і проживав із матір`ю, проте фактично знаходився на повному утриманні батька та з червня 2018 року разом проживають однією сім`єю (10-12). Крім того у вказаному висновку зазначено, що позивач, як батько, забезпечує належні умови проживання, займається вихованням дітей, цікавиться навчальним процесом та поведінкою (а.с.10-12). Згідно довідки про доходи виданої Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Завод гофротари «Придніпровський»» від 14 листопада 2019 року №1043, заробітна плата за місцем роботи відповідача ОСОБА_3 в період з травня 2019 року по жовтень 2019 року, включно, становить 40800, 35 грн. (а.с.45).

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, батька утримувати дітей.

Для вирішення спору між сторонами суд застосовує наступне чинне законодавство.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейний Кодекс України регулює сімейні, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, в тому числі: відносини між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до вимог ст.141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначає ст.180 СК України. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до діючого законодавства. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на положення ст. ст. 141, 180-183 СК України, зокрема про обов`язок матері ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей та те, що інших утриманців не має, фізично здорова, має можливість надавати допомогу в утриманні дітей, суд, вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, щомісячно, до досягнення ними повноліття, починаючи з 17 вересня 2019 року, як то визначено ст.183 СК України.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обов`язковою. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення, зокрема, рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кудла проти Польщі». У п.24 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Оцінюючи зібрані та досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., остільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Позов підтверджується: копією свідоцтв про народження Серії НОМЕР_2 та Серії НОМЕР_3 ; копією рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 січня 2019 року; довідкою про доходи ОСОБА_3 виданою ТОВ «Завод гофротари «Придніпровський»» від 14 листопада 2019 року №1043.

Керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.8, 9, 20 Конвенції про права дитини, ст.6ст.13 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Декларацією з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст.ст.7, 8, 141, 150, 152, 153, 155, 158, 159, 161, 171Сімейного Кодексу України, ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 141, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованої АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрованого АДРЕСА_1 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 17 вересня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Рішення підлягає до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованої АДРЕСА_2 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп на користь Держави, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106 , рахунок отримувача UA0026001, код класифікацій доходів бюджету 22030106.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 29 січня 2020 року.

Суддя О. М. Савенко