Справа № 209/3262/17
Провадження № 2/209/9/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

за участі секретаря Кулік О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Порядкова В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 18 травня 2007 року в розмірі 46678,46 грн., яка складається з наступного: 12911,35 грн. заборгованість за кредитом, 23623,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7444,86 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2198,97 грн. - штраф (процентна складова), а також сплачений судовий збір.

На обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 18 травня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 13700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі спалою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідачка при укладенні договору надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Банк нараховує відсотки за користування кредитними коштами в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 5.5. «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів на інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан карткового рахунку та про здійснені операції по картрахункам. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконав повністю, надавши відповідачці кредитні кошти. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідачка свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідачка станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі 46678,46 грн., яка складається з наступного: 12911,35 грн. заборгованість за кредитом, 23623,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7444,86 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2198,97 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалою судді від 02 січня 2018 року відкрито провадження у цивільній та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30 січня 2018 року судом постановлена ухвала про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

02 лютого 2018 року від представника ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 37-40), в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2

Також 02 лютого 2018 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, в якій вона просила визнати недійсним кредитний договір б/н від 18 травня 2007 року (а.с. 42-47).

Після усунення недоліків зустрічної позовної заяви (а.с. 61-65), ухвалою суду від 18 квітня 2018 року вона була прийнята до розгляду та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

19 квітня 2018 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив відповідачки на позовну заяву АЬ КБ «ПриватБанк» з доданими документами (а.с. 74-114), де зазначено, що відповідачка, підписавши анкету-заяву, підтвердила, що вона була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними, що засвідчила власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту, відповідач прийняла умови договору та погодилася з ними. Також вважають, що відповідачу вірно нарахована пеня за порушення зобов`язань, а порядок зміни тарифів узгоджується з п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг. Також вважають банком не пропущений строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом, бо відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік), і картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця . Отже строк перевипущеної картки до останнього дня червня 2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом до 25 листопада 2017 року до спливу строку позовної давності. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

07 травня 2018 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 116-121, 145-150).

Ухвалою суду від 26 червня 2018 року закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду (а.с. 179).

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року, за заявою представника позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 , закрито провадження у цивільній справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Стребіж М.О. у вступному слові стисло виклав зміст та підстави позовних вимог щодо предмету позову та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідачки за первісним позовом ОСОБА_3 у вступному слові стисло виклав зміст та підстави заперечень проти позову та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Також пояснив, що позовна давність за вимогами банку про стягнення заборгованості за кредитним договором починається з дати, коли були порушені права банку. Оскільки відповідачка останній раз сплатила платіж на погашення кредиту 23 листопада 2012 року, то саме з цієї дати розпочинається відлік позовної давності. ОСОБА_2 не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг», які, як стверджує позивач, розміщені на сайті АТ КБ «ПриватБанк. Крім того, пеня нарахована банком за весь період прострочення а не за останній рік перед зверненням до суду з позовом. ОСОБА_2 отримувала грошові кошти за кредитним договором, протягом якого часу користувалася ними, йому невідомо. Просить застосувати позовну давність та відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Вислухавши представника АТ КБ «ПриватБанк», представника Копильченко ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 18 травня 2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та відповідачка ОСОБА_2 уклали кредитний договір шляхом підписання відповідачкою заяви б/н про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», згідно з умовами якого відповідачці було надано платіжну кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 800,00 грн..

У підписаній відповідачкою анкеті-заяві було зазначено, що вона погоджується з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтверджує факт отримання ним інформації про умови кредитування (а.с.13).

В позовній заяві позивач стверджує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, і це підтверджується її підписом у заяві.

У період користування кредитними картками № НОМЕР_1 (строк дії до останнього дня червня 2015 року), № 460471 (строк дії до останнього дня квітня 2014 року), банком відповідно до умов кредитного договору знижувався і збільшувався кредитний ліміт, що приймалось і не заперечувалося відповідачкою в період використання нею кредитних коштів, про що свідчать довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта та довідка про надані кредитні картки (а.с. 78, 216).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи, що відповідачка за своєю ініціативою звернулася до позивача із заявою для отримання кредиту/кредитної карти, підписала цю заяву, отримала на картковий рахунок кредитні кошти та платіжну кредитну карту, використала кредитні кошти, суд вважає, що між сторонами у справі було укладено двосторонній кредитний договір у письмовій формі.

Як вбачається із наданих позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 6-12), випискою по картковому рахунку (а.с. 81-86), станом на 30 вересня 2017 року банк нарахував відповідачці заборгованість за кредитним договором в розмірі 46678,46 грн., яка складається з наступного: 12911,35 грн. заборгованість за кредитом, 23623,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7444,86 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2198,97 грн. - штраф (процентна складова).

Перевіривши розрахунок заборгованості, суд вважає, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору б/н від 18 травня 2007 року з відповідача на користь банку підлягає стягненню тільки заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12911,35 грн.

При вирішенні справи суд не приймає до уваги, як письмовий доказ на підтвердження розміру відсотків за користування кредитними коштами, - заявление ОСОБА_2 (а.с. 13 оберт), оскільки очевидно, що ксерокопія цього документа виготовлена із копіювання на одному аркуші двох документів, а оригінал цієї заяви суду не було надано.

Із наданої позивачем довідки про надані кредитні картки (а.с. 216) вбачається, що термін дії виданої відповідачу кредитної картки № НОМЕР_1 закінчився у червні 2015 року. Отже, після закінчення терміну дії кредитної картки закінчився і строк дії кредитного договору.

Після закінчення строку дії кредитного договору банк взагалі втратив право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами.

З урахуванням, зазначеного вище, суд вважає не доведеною суму заявлених позивачем відсотків за користування кредитом 23623,28 грн., а тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача таких складових заборгованості по кредиту як: 7444,86 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2198,97 грн. - штраф (процентна складова), то в цій частині позову необхідно відмовити.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами у справі було укладено, як договір приєднання, умови якого були встановлені банком в розроблених ним Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах (формулярах). Відповідач за цим договором приєднався до запропонованого банком договору і не міг запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У анкеті-заяві відповідачки, як позичальника, від 18 травня 2007 року, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення пені та штрафів, їх розмір та порядок нарахування, банк посилається на розрахунок заборгованості, виписки по рахункам, а також на Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг, які надані суду на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення процентів, пені та штрафів.

В Умовах та Правилах надання банківських послуг (а.с. 14-19), У Витягу з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 89- 112) дійсно визначені пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а у Витягу з Умов та правил надання банківських послуг містяться положення про дію договору, позовну давність та інші умов.

Проте, з урахуванням того, що додані до позову Умови та правил надання банківських послуг та Витяг з них не містять підпису відповідачки, суд вважає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачка під час підписання заяви-анкети про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг, що вона їх розуміла погодилася з ними. Також не надано доказів, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), і що в них були зазначені саме ті розмір і порядок нарахування, який вказаний в Тарифах та Умовах, що надані банком суду, і на підставі яких виконаний розрахунок пені та штрафів.

Надані роздруківки із сайту позивача Витяг з Умов і правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів не можуть бути належними доказами, бо цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Враховуючи, що в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, вказані вище Витяг з Умов і правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг.

Таким чином, суд вважає, що Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 18 травня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню судом при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідача нарахованих банком пені та штрафів, тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у вигляді тіла кредиту.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12911,35 грн., і за цими вимогами банком не пропущений строк позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору закінчився в останній день червня 2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом 29 листопада 2017 року, тобто протягом встановленого ст. 257 ЦПК України трирічного строку загальної позовної давності.

Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , заборгованість за кредитним договором б/н від 18 травня 2007 року в розмірі 12911,35 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту, а також 442,56 грн. сплаченого судового збору, а всього 13353,91 грн. ( тринадцять тисяч триста п`ятдесят три грн. 91 коп.).

Повне судове рішення складено 28 січня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.