Ухвала

05 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 521/18437/16-ц

провадження № 61-39502св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2017 року у складі судді Маркарової С. В., постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення.

Позовна заява мотивована тим, що його бабуся - ОСОБА_3 , була власником житлового будинку АДРЕСА_1 , за життя подарувала йому цей будинок. Позивач у встановленому законом порядку зареєстрував за собою право власності на спірне домоволодіння. Зазначає, що не може вільно розпоряджатися спірним майном, несе додаткові витрати по комунальних послугах через проживання та реєстрацію без його згоди в будинку ОСОБА_2 , який відмовляється добровільно виселитися із вказаного житлового приміщення.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на будинок АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2017 року позов задоволено.

Вирішено усунути ОСОБА_1 перешкоду в здійсненні права власності на будинок АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ) шляхом виселення ОСОБА_2 .

Встановлено порядок виконання рішення суду, за яким рішення суду є підставою для органів реєстрації для зняття з реєстраційного обліку місця проживання ОСОБА_2 за зазначеною адресою.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з переходом права власності на спірне приміщення до позивача право користуватись жилим приміщенням для відповідача як члена сім`ї колишньої власниці будинку - ОСОБА_3 припинилось.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки самовільно виселитися із спірного приміщення відповідач відмовляється.

Апеляційний суд зазначив, що позивач, як новий власник спірного домоволодіння, дозволу на вселення відповідача не надавав, при цьому ОСОБА_2 забезпечений житлом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого і апеляційного судів та передати справу на новий розгляд.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що позивач не надав доказів порушень його права користування та розпорядження майном та наявності відповідних перешкод, в той час як вимога позивача до ОСОБА_2 про виселення порушує його житлові права.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_2 (дядько) та позивач ОСОБА_1 (племінник) є членами сім`ї третього ступеню кровного споріднення, чого не врахували суди попередніх інстанцій.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово у 2016 році пропонував відповідачу виселитися із спірного будинку. Дізнавшись про ці вимоги, відповідач поміняв замки на калитці паркану та вхідній двері будинку, в зв`язку з чим, позивач не міг потратити до своєї власності. Вважає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

16 квітня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Право власності на вказаний будинок набуто позивачем на підставі договорів дарування від 16 липня 2014 року та 17 липня 2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С. Л., реєстрові №№ 495, 499.

За вказаними договорами позивач отримав спірне майно у дар від бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До цього будинок належав ОСОБА_3 згідно із свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданого Жилкомвідділом виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси, 28 лютого 1996 року, зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі № 245, на стор. № 10, номер запису 39677.

Позивач у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 липня 2014 року за № 24322539, від 17 липня 2014 року за № 24375866.

Установлено, що, на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 зареєстрований та фактично проживає у спірному будинку.

Згідно із інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 квітня 2017 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору у даній справі є усунення перешкод в користуванні власністю, виселення, у ситуації коли з переходом права власності на спірне приміщення до позивача право користуватись жилим приміщенням для відповідача як члена сім`ї колишнього власнику будинку припинилось.

Ухвалою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 447/455/17 (провадження № 61-20711св19).

Аналіз ухвали Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2020 рокуу справі № 447/455/17 свідчить, що колегія суддів направила справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав необхідності формування єдиної правозастосовчої практики, що полягає у існуванні протилежних за змістом правових норм, які регулюють наслідки припинення сімейних відносин члена сім`ї з власником будинку (квартири), зокрема, припинення права таких членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом, а тому справа містить виключну правову проблему і її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Оскільки у даній справі предметом позову є питання застосування правових норм, які, зокрема, регулюють наслідки припинення сімейних відносин члена сім`ї з власником будинку (квартири), у тому числі - щодо припинення права таких осіб на користування цим житлом, а таке питання передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду у справі 447/455/17, то колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі 521/18437/16-ц.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 521/18437/16-ц (провадження № 61-39502св18)за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2018 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 447/455/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіМ. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун