Справа № 338/1186/19
Провадження № 22-ц/4808/541/20
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2020 року під головуванням судді Битківського Л.М. у смт. Богородчани,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (далі - ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 17 січня 2019 року, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Крихівецькій скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями відповідач допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України та постановою Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2019 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент здійснення ДТП автомобіль, який належить позивачу було застраховано в ПрАТ «ПРОСТО-страхування», що підтверджується полісом серії АК № 8319542, а також на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 09.11.2018.

Відповідно до звіту № 08/19 про оцінку транспортного засобу від 28.01.2019 вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, заподіяного власнику ТЗ «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП складає 131 391,89 грн.

Страхова компанія ПрАТ «ПРОСТО-страхування» визнала подію страховим випадком та відшкодувала ОСОБА_1 76 651,90 грн майнової шкоди.

За таких обставин позивач зазначив, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 54 739,99 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що внаслідок ДТП зазнав значних душевних страждань та оцінює моральну шкоду у розмірі 30 000 грн, проте вказав, що відповідач передав йому 10 000 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою від 01.03.2019, тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач не заявляв.

Просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 спричинену майнову шкоду у розмірі 54 739,99 грн та понесені судові витрати у справі.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 54 739,99 грн на відшкодування спричиненої майнової шкоди та 768,40 грн понесених витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та без належного з`ясування всіх обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не приділив належної уваги визначенню обґрунтованості розміру заподіяної шкоди.

Долучений до матеріалів справи звіт № 08/19 від 28.01.2019 не дає можливості достовірно встановити суму матеріального збитку, оскільки не містить посилань на вихідну вартість ремонтних робіт та матеріалів і запчастин, які використовувались.

Крім того, даний звіт не є висновком експерта, оскільки виконаний оцінювачем, який в свою чергу не є експертом в певній галузі та не попереджений про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого висновку.

Матеріальний збиток визначено не на момент розгляду справи, а станом на 28 січня 2019 року, тобто не можна вважати, що розмір шкоди визначений на дату проведення ремонтних робіт.

Апелянт ставить під сумнів розмір майнової шкоди та вказує на необхідність призначення у справі автотоварознавчої експертизи на вирішення якої слід поставити наступне запитання : « яка вартість відновлювального ремонту автомобіля , номер шасі НОМЕР_3 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на момент призначення судом експертизи?»

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що рішення першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вважає, що обставини щодо завданої шкоди та вартість відновлювального ремонту автомобіля встановлені судом першої інстанції є вірними.

Доводи апелянта, є необґрунтованими, а прохання про призначення експертизи є намаганням затягувати розгляд справи.

Тому, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 січня 2019 року о 09.00 год. ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» р.н.з. НОМЕР_1 реєстрації Республіки Польща, рухаючись по вул. Крихівецькій в м. Івано-Франківську, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddy» р.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 13.02.2019 ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Passat» р.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , на момент ДТП не була застрахована всупереч ст.21 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк (пункт 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування).

Згідно з пунктом22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З урахуванням того, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 131 391,89 грн, а ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на користь позивача відшкодовано страхову виплату у розмірі 76 651,90 грн, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 має відшкодувати позивачці 54 739,99 грн (131 391,89 - 76 651,90), як різницю між вартістю відновлювального ремонту та регламентною виплатою страховика.

При цьому слід зазначити, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка її завдала, залишається зобов`язаною.

Доводи апелянта у скарзі зводяться до незгоди з судовим рішенням з підстав, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, тому судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на правильність і обгрунтованість судового рішення.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для скасування оскаржуваного рішення з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених ч. 3 п.2 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 серпня 2020 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк