Постанова

Іменем України

23 січня 2020 року

м. Київ

справа № 318/3156/13-ц

провадження № 61-21914св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Савченко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У листопаді 2013 року публічне акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк»; банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору

б/н від 15 серпня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі

9 947,50 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 30 вересня 2013 року позичальник має заборгованість в сумі

23 287,74 грн, із яких: 8 547,65 грн - заборгованість за кредитом;

5 225,63 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

7 929,33 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом;

500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 085,13 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача всю суму заборгованості та відшкодувати судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 08 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи банку у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 кредитний договір не укладав, оскільки за висновком судової почеркознавчої експертизи № 609-14 від 16 травня

2014 року підпис в заяві-договорі № 065104491 від 15 серпня 2008 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 .

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 08 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2008 року б/н станом на 30 вересня 2013 року в розмірі 23 287,74 грн, з яких: 8 547,65 грн - тіло кредиту,

5 225,63 - відсотки, 7 929,33 грн - комісія, 1 585,13 - штрафи, а також стягнуто 489,05 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 15 серпня 2008 року станом на 30 вересня

2013 року утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

При цьому, апеляційний суд вказав, що доводи відповідача про те, що договір (заява позичальника) ним не підписувалася, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку останнім не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Оскільки питання щодо підписання відповідачем кредитного договору не відносяться до предмету заявленого позову (про стягнення заборгованості за договором), а позичальником позов про визнання цього договору недійсним з зазначених підстав не заявлявся, наявність висновку почеркознавчої експертизи у даній справі не має правового значення по даній справі.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі:

20 березня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року та залишити в силі рішення Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 08 липня 2014 року.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 кредитний договір не підписував, кредитні кошти не отримував, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 16 травня 2014 року

№ 60-14. Висновок апеляційного суду про те, що висновок судової почеркознавчої експертизи не має правового значення для даної справи є помилковим.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області.

У червня 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Зазначеним нормам матеріального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Верховний Суд приймає аргументи, наведені у касаційній скарзі з таких підстав.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків суду першої інстанції:

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

За заявою ОСОБА_1 ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2014 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

На розгляд експертові поставлено одне питання, - чи виконано підпис на заяві (договорів) 065104491 від 15 серпня 2008 року про отримання кредиту, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 безпосередньо ОСОБА_1 чи іншою особою.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 16 травня 2014 року № 609-14, підпис від імені ОСОБА_1 в графах: «Клієнт» та «Кредитну картку отримав» в заяві-договорі № 065104491 від 15 серпня 2008 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 .

За таких обставин, слід дійти висновку про те, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки при підписані заяви (договору) 065104491 від 15 серпня 2008 року про отримання кредиту, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , підпис від імені ОСОБА_1 в графах: «Клієнт» та «Кредитну картку отримав» в заяві-договорі № 065104491 від 15 серпня 2008 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису

ОСОБА_1 .

Висновки суду апеляційної інстанції про те, що доводи відповідача про не підписання ним договору (заяви позичальника), можуть бути підставою для визнання його судом недійсним є неправильними та такими, що порушують принцип змагальності та диспозитивності цивільного процесу. Відповідач в запереченні на позов посилався на те, що кредитний договір не підписував. За його заявою судом було проведена судова почеркознавча експертиза, яка встановила, що підписи від імені ОСОБА_1 в графах: «Клієнт» та «Кредитну картку отримав» в заяві-договорі від 15 серпня 2008 року

№ 065104491 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 . Тому суд першої інстанції правильно виходив із того, що відсутні підстави для стягнення кредитного боргу.

У зв`язку із наведеним Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позовних АТ КБ «ПриватБанк» не відповідає як нормам матеріального права, так і принципу справедливості правосуддя у зв`язку із чим таке рішення не може вважатися законним і підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України, як помилково скасованого.

Щодо судових витрат:

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв`язку із задоволенням касаційної скарги ОСОБА_1 , понесені ним судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 279,45 грн слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 08 липня 2014 року.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 279,45 грн (двісті сімдесят дев`ять гривень сорок п`ять копійок) судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило