Справа № 463/1116/19 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/3299/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Матяш С.І.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

В березні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, що зареєстрований 26 квітня 2003 року Виконавчим комітетом Сатанівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області за актовим записом №5.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем 26.04.2003 року зареєстрували шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, у них були різні погляди на життя, через що виникали сварки та конфлікти, подружні стосунки між ними припинилися у 2013 році. З середини 2013 року і по теперішній час він проживає з іншою жінкою з якою планує створити сім`ю. З відповідачкою спільне господарство вони не ведуть, примирення між ними неможливе, збереження шлюбу вважає недоцільним та таким, що суперечить його інтересам.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 серпня 2019 року Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 26 квітня 2003 року Виконавчим комітетом Сатанівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області за актовим записом №5.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що згідна з рішенням суду, однак не згідна з рішенням суду у мотивувальній його частині щодо обґрунтування дійсних причин, які призвели до розпаду їх сім`ї та судом в даному рішенні, вважає не обґрунтовано підстав даного позову, тобто не вказано, що саме недостойна поведінка позивача ОСОБА_1 по відношенню до неї, до дитини, призвела до розпаду їх сім`ї. Звертає увагу, що в своєму відзиві на позов та в судових засіданнях наполягала на тому, що причиною розпаду їх сім`ї було те, що він вживав наркотичні речовини, ображав та принижував її, тривалий час ніде не працював, не сплачував аліменти на дитину, зраджував її, однак судом першої інстанції її пояснення не було взято до уваги.

Просить оскаржуване рішення суду змінити вказавши в мотивувальній частині, що причиною, яка призвела до розпаду сімї та підставою для розірвання шлюбу була недостойна поведінка позивача.

09 січня 2020 року ОСОБА_1 подав в суд відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 серпня 2019 року без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, від неї та її представника адвоката Мацієвської А.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України, причини неявки ОСОБА_2 та її представника адвоката Мацієвської А.І., визнала неповажними та відхилила клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сімейне життя у сторін по справі не склалося, з 2013 року в силу наявних між ними конфліктів не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На даний час подружні відносини між сторонами припинені, тому суд вважає, що примирення між ними не можливе, оскільки на даний час вони втратили почуття поваги одне до одного, не підтримують подружніх відносин, наміру примиритися не мають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом та матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 квітня 2003 року про що зроблено актовий запис №5, як вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.03.2019 року,

Відповідно до свідоцтва про народження у сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

У тому випадку, коли суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, він постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Звернувшись з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 не оскаржує рішення суду по суті, а просить змінити мотивувальну частину рішення, вказавши, що причинами розірвання шлюбу є аморальна поведінка позивача, яка полягала у вживанні ним наркотичних речовин, влаштуванні сварок, приниженнях та зрадах.

Проте, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апелянта, оскільки нею не надано належних доказів та обґрунтувань, які б давали підстави для зміни рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог.

Так, апелянтом не надано колегії суддів будь-яких доказів незаконності рішення суду першої інстанції, в частині встановлених обставин. Доводи апеляційної скарги побудовані виключно на припущеннях та оціночних судженнях відповідача, що не може бути покладене в основу судового рішення.

Судом першої інстанції було встановлено, що на даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо.

Вказані обставини визнавалися обома сторонами, а тому не підлягали доказуванню.

Інших обставин судом не встановлювалося.

І позивач, і відповідач визнавали необхідність розірвання шлюбу, а тому з урахуванням позовних вимог, у суду не було необхідності встановлювати інші обставини, а ніж ті, що були встановлені.

Інших доводів про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та відстрочено їй сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи наведене з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі 1261 грн. 20 коп.

Керуючись ст.374 ч.1 п.1, 375, 383,384, 389- 391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 серпня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1261 (тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп. (Отримувач коштів: УК у Личаківському районі м. Львова (Личаківський) 22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007620, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: UA 00013006, Код класифікації доходів бюджету: 22030101

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Шеремета Н.О.

Цяцяк Р.П.