Справа № 442/7235/19 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/571/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

секретаря: Сеньків Х.І.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника Приватного акціонерного товариства

«Національна енергетична компанія «Укренерго» - Чугунова І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про зобов`язання до вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, покликався на те, що з 02 червня 2014 по 16 грудня 2015 року працював на посаді начальника Стрийського відділення інспекції Держенергонагляду у Львівській області ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго». Наказом № 194-к від 16 грудня 2015 року був незаконно звільнений із займаної посади у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року наказ № 194-к від 16 грудня 2015 року визнано незаконним та поновлено ОСОБА_1 на роботі. Стверджує, що у зв`язку з незаконною діяльністю відповідача не мав можливості отримувати передбачені Колективним договором Держенергонагляду виплати, які б отримував, якби не перебування у вимушеному прогулі з вини відповідача. Зазначає, що п. 5.2.18.5 Колективного договору на 2015 рік передбачено, що адміністрація зобов`язується виплачувати одноразове заохочення до професійного свята - Дня енергетика. Такі виплати виплачувалися у 2015 році у розмірі 2190,76 грн., у 2016 році у розмірі 9247 грн. та у 2018 році у розмірі 7000 грн. Вважає, що має право на виплату винагороди за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за 2016 рік, передбачену п. 5.2.16.1 Колективного договору на 2016 рік у розмірі 4138,86 грн. З наведених підстав просив стягнути з ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на його користь суму одноразового заохочення до професійного свята - Дня енергетика за 2015, 2016 та 2018 роки у розмірі 18437,76 грн. та суму винагороди за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за 2016 рік у розмірі 4138,86 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 суму одноразового заохочення до професійного свята - Дня енергетика за 2015, 2016, 2018 роки в розмірі 18437,76 грн.;

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 суму винагороди за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за 2016 рік в розмірі 4138,86грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в дохід держави 1921 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», покликається на те, що рішення суду незаконне та необгрунтоване, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт стверджує, що підставою для нарахування та виплати одноразового заохочення до професійного свята - Дня енергетика є протокол спільного засідання адміністрації та первинної профспілкової організації Держенергонагляду, відповідно до якого ухвалюється рішення про виплату чи відмову у виплаті працівнику одноразового заохочення до професійного свята. Оскільки у 2015, 2016, 2018 роках рішення про виплату ОСОБА_1 одноразового заохочення до професійного свята на спільному засіданні адміністрації та первинної профспілкової організації Держенергонагляду не приймалося, правових підстав для нарахування позивачу вищевказаних виплат не існує. Зазначає, що основними показниками для виплати винагороди за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за рік є показники, за якими проводиться щомісячне преміювання за основні результати виробничо-господарської діяльності. Обов`язковою умовою для нарахування працівнику Держенергонагляду є наявність конкретних результатів роботи працівника в конкретному місяці. Оскільки ОСОБА_1 практичної трудової діяльності на підприємстві не здійснював, тому йому не може бути нарахована премія за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за 2016 рік. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» Чугунова І.О. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції врахував те, що звільнення ОСОБА_1 із займаної посади було визнано незаконним, судовим рішенням він поновлений на посаді, а відтак йому належать до виплати премії, які б він отримував, коли б він працював та не перебував у вимушеному прогулі з вини відповідача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про оплату праці» та ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Ч. 3 ст. 97 КЗпП України передбачає, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

Згідно зі ст. 13 КЗпП України зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції, а в колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін).

Статтею 18 КЗпП України визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до роз`яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.

Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Зі змісту наведених норм Закону вбачається, що порядок визначення розміру премій встановлюється або у колективному договорі, або це питання узгоджується із профспілкою підприємства.

Матеріалами справи підтверджується, що між трудовим колективом та адміністрацією відокремленого підрозділу «Держенергонагляд» в Західному регіоні ДП «НЕК «Укренерго» укладено колективний договір на 2016 рік, умови якого, як ствердили сторони, не змінювались з дати укладення Колективного договору та є чинними, в тому числі і в частині встановлення винагород, премій та інших додаткових виплат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» 4138.86 грн. суми винагороди за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за 2016 рік, суд першої інстанції врахував те, що позивача було поновлено на посаді за рішенням суду з дати звільнення, період вимушеного прогулу вважається періодом його трудової фактичної діяльності, відтак за вказаний період на нього поширюються усі гарантії визначені як нормативними так і локальними актами.

Відповідно до п. 5.2.16.1. Колективного Договору відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» між уповноваженими представниками власника і трудового колективу на 2016 рік винагорода за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за рік виплачується згідно з Положенням про виплату винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Держенергонагляду (додаток №7 до Колективного договору відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» на 2016 рік)

Згідно вказаного положення, виплата винагороди за підсумками роботи за рік проводиться при наявності чистого прибутку, який залишається у розпорядженні ДП «НЕК «Укренерго», за рішенням економічної ради, які направляються на оплату праці та перераховуються «Головдерженергонагляду» компанією. Винагорода виплачується у повному обсязі працівникам, які пропрацювали весь календарний рік. Її розмір визначається кожному працівнику з нарахованої заробітної плати та стажу роботи в електроенергетичній галузі, визначеного відповідно до Положення про порядок та умови виплати щомісячної надбавки за стаж роботи в електроенергетичній галузі для працівників Держенергонагляду.

Відповідно до Положення… виплата винагороди за підсумками роботи за рік є заохоченням за особистий трудовий внесок працівників в загальні результати роботи Держенергонагляду. Зазначена винагорода виплачується у повному обсязі працівникам, які пропрацювали весь календарний рік. Винагорода виплачується працівникам, які не проробили повний календарний рік з поважних причин, поважність причин зазначена у згаданому Положенні.

Оскільки ОСОБА_1 з 16 грудня 2015 року був звільнений з посади начальника Стрийського відділення інспекції Держенергонагляду у Львівській області ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго, протягом усього 2016 року у Стрийському відділенні інспекції Держенергонагляду у Львівській області ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» не працював, в загальні результати роботи Держенергонагляду трудового внеску особисто не вносив, враховуючи те, що відповідно до Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Держенергонагляду винагорода виплачується у повному обсязі працівникам, які пропрацювали весь календарний рік, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про підставність позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача 4138.86 грн. винагороди за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за 2016 рік.

У відповідності до п.5.2.18.5 Колективного Договору відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» між уповноваженими представниками власника і трудового колективу на 2015 рік, п.5.2.16.5 Колективного Договору відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» між уповноваженими представниками власника і трудового колективу на 2016 рік, адміністрація зобов`язалась виплачувати одноразове заохочення до професійного свята - Дня енергетика. Порядок нарахування заохочення визначається рішенням, що приймається на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету, залежно від стажу роботи в енергетиці та виконання працівниками своїх службових обов`язків.

Тобто, підставою для нарахування одноразового заохочення до професійного свята - Дня енергетика необхідним є спільне рішення адміністрації та профкому, і нарахування такого заохочення залежить від виконання працівником своїх службових обов`язків.

Оскільки ОСОБА_1 16 грудня 2015 року був звільнений, спільне рішення адміністрації та профкому про виплату йому одноразового заохочення до Дня енергетика та про розмір такого заохочення, не приймалося, відтак позивач не вправі претендувати на нарахування та виплату йому одноразового заохочення до професійного свята - Дня енергетика за 2015, 2016 та 2018 роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частина 2 ст. 235 КЗпП України передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше, як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, чинне трудове законодавство передбачає, що незаконно звільненому працівникові виплачується середній заробіток за період часу, коли він не працював, тобто, за час вимушеного прогулу, однак не передбачає стягнення з роботодавця на користь звільненого працівника премій, інших заохочувальних виплат, передбачених колективними договорами, іншими локальними актами, виплата яких проводиться за наявності певних умов, передбачених цими локальними актами.

За вищенаведеного, колегія суддів вважає, що право позивача не є порушеним, а оскільки захисту підлягає лише порушене право, то в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вищенаведеного, оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2019 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Мельничук О. Я.