Справа №173/884/20
Провадження №2/173/549/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2020 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності до відповідача Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації»

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 05 серпня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності в цілому на садибний житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 18 жовтня 2004 року вона прийняла в дар житловий будинок садибного типу з відповідними будівлями спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до чинного на той час законодавства вона подала документи для реєстрації договору дарування. Отримала Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21.01.2005 року. При отриманні витягу вона не звернула уваги на правильність написання свого прізвища, імені і по батькові та інформації в розділі частка на долю майна, яке вона отримала в дар.

На даний час у неї виникла необхідність розпорядитись належним їй майном та вона звернулась до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради для внесення даних до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

10.03.2020 року вона отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: нею був наданий договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , але згідно пошуку відомостей в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на зазначене домоволодіння зареєстроване за заявником та іншою особою та частка спільної власності перевищує 1/1, що й стало підставою звернення до суду

Справа слухалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Між сторонами виникли правовідносини із визнання права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2004 року позивач прийняла в дар житловий будинок садибного типу з відповідними будівлями спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 18.10.2004 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Зезуль Л.Я., та зареєстрованим в реєстрі за № 1769.

Відповідно до чинного на час укладення договору законодавства позивачка подала документи для реєстрації договору дарування. Отримала Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21.01.2005 року. При отриманні Витягу вона не звернула уваги на правильність написання свого прізвища, імені і по батькові та інформації в розділі частка на долю майна, яке вона отримала в дар.

На даний час у позивача виникла необхідність розпорядитись належним їй майном та позивачка звернулась до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради для внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, для внесення відомостей про належне їй нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно..

10.03.2020 року позивач отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, з підстав, що нею був наданий договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , але згідно пошуку відомостей в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на зазначене домоволодіння зареєстроване за заявником та іншою особою та частка спільної власності перевищує 1/1 і позивачка просить зареєструвати право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається із наданих документів право власності у позивачки виникло правомірно на підставі укладеного правочину: договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Проте при реєстрації права власності на будинок були допущені помилки, а саме власником зазначена гр. ОСОБА_2 , потім виправлено на ОСОБА_1 та зазначена частка Ѕ. Проте відомості по підставу виникнення права власності внесені на підставі договору дарування /ВВМ № 429920 р. № 1769 від 18.10.2004, посвідченому приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Зезуль Л.Я., тобто за договором дарування обдарованою за яким була позивачка.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави для припинення права власності. Проте даною правовою нормою не передбачено такої підстави припинення права власності, як внесення помилкових відомостей при реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України - Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки право власності у позивача виникло на підставі укладеного договору дарування та не визнається на даний час іншими особами у позивача виникає необхідність у визнанні за нею права власності на належне їй нерухоме майно.

Судом також встановлено, що відповідно до рішення Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 30 від 10 березня 2000 року «Про упорядочення нумерації по вул. Нова в сел. Дніпровське », за яким домоволодінню позивача присвоєний АДРЕСА_1 . Тобто домоволодінню позивачки на даний час присвоєний АДРЕСА_1 замість попереднього АДРЕСА_1

На підставі вищевикладеного суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст.. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право власності в цілому на садибний житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , право власності в цілому на садибний житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 05.08.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 10.08.2020 року

Дата набрання законної сили: 05.09.2020 року