Номер провадження 2/521/1419/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Лічмана Л.Г.

при секретарі Тимофієнко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» (м. Одеса, вул. Комітетська, 10-А) про визнання користувачем місця поховання, -

В С Т А Н О В И В:

18.12.2019 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яку було уточнено, у якій він просив визнати його користувачем місця поховання ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та похованого 12.07.2010 р. на ділянці АДРЕСА_2 на кладовищі «Західне» у м. Одесі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , який до моменту смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка займалась організацією поховання та здійснила поховання на кладовищі «Західне» у м. Одесі на ділянці АДРЕСА_3 49с, лінія 4, могила 16. На підставі зазначеного, ОСОБА_3 було видано свідоцтво про поховання та вона є користувачем місця поховання. КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» відмовило йому у встановленні на могилі батька споруди, оскільки у нього немає письмової згоди користувача місця поховання ОСОБА_3 . Аналогічну відповідь позивач отримав 26.04.2019 р. Однак отримати таку згоду ОСОБА_3 неможливо, адже ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла. Чинним законодавством не врегульовано питання про зміну користувача місця поховання у разі смерті первинного користувача, а також не передбачено отримання дублікату свідоцтва про поховання, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. ОСОБА_1 вказує, що з моменту смерті батька і до теперішнього часу він здійснює догляд за його могилою, регулярно її відвідує, прибирає від сміття та рослин, тобто фактично виконує функції користувача місця поховання.

У наданих поясненнях, які за своєю суттю є відзивом на позовну заяву, КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування», вказує, що ОСОБА_1 неодноразово звертався з заявами про встановлення намогильної споруди на місці поховання його батька, однак йому було відмовлено з тих підстав, що користувачем місця поховання є ОСОБА_3 , якій було видано відповідне свідоцтво про поховання, тому ОСОБА_1 не має права на встановлення намогильних споруд. Крім того, позивачем не надано жодного документа для установлення намогильної споруди, передбачених п. 2.13. Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003 р.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.01.2020 р. провадження у справі відкрито, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено, витребувано від Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію стосовно реєстрації смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (актовий запис № 2318).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років помер батько позивача ОСОБА_2 , на підставі чого складено відповідний актовий запис № 2866, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно довідки про місце поховання за підписом архіваріуса, ОСОБА_2 похований 12.07.2010 р. на кладовищі «Західне» у м. Одесі, ділянка 49с, лінія 4, могила 16.

У відповіді № 221 від 22.04.2019 р. КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» на заяву ОСОБА_1 від 12.04.2019 р. вх. № 78 щодо надання дозволу на встановлення намогильної споруди на місці поховання його батька ОСОБА_2 повідомлено про умови, які надають право встановлювати намогильні споруди та елементи благоустрою могили, передбачені п. 2.13. Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003 р., середі іншого необхідно надати свідоцтво про поховання або в разі його відсутності письмову згоду користувача місця поховання на встановлення намогильної споруди. Користувачем місця поховання згідно запису в книзі реєстрації поховань є ОСОБА_3 , яка не надавала письмової згоди, а отже відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Згідно відповіді № 237 від 26.04.2019 р. КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» щодо аналогічної заяви ОСОБА_1 повторно відмовлено у її задоволенні з зазначених вище підстав.

Відповідно до листа Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 17.01.2020 р. № 286/56/18 щодо надання інформації відносно ОСОБА_3 , повідомлено про наявність реєстрації актового запису про смерть № 12847 від 18.12.2017 р. відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» (далі Закон) користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Відповідно до ст. 25 Закону за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно зі ст. 27 Закону кожне поховання та перепоховання померлих реєструється спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі реєстрації поховань померлих, форма якої встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі ліквідації кладовища книга реєстрації поховань померлих передається на зберігання до архіву органу місцевого самоврядування.

Згідно п. 2.13. Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003 р. для установлення намогильної споруди до ритуальної служби або виконавчого органу сільської, селищної, міської ради подаються такі документи: оригінал свідоцтва про смерть похованого; свідоцтво про поховання або в разі його відсутності письмову згоду користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання) на встановлення намогильної споруди; документи, що підтверджують придбання намогильної споруди, її ціну та дату реалізації; реквізити виконавця намогильної споруди.

ОСОБА_3 , якій було видано свідоцтво про поховання ОСОБА_2 та яка вважалась користувачем місця його поховання, померла. Спадкоємство права користувача місця поховання чинним законодавством не врегульовано.

Отже, ОСОБА_1 , який є рідним сином померлого бажає набути право користувача місця поховання його батька.

Суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому суд визнає ОСОБА_1 користувачем місця поховання ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 та похованого 12 липня 2010 року на ділянці АДРЕСА_2 на кладовищі «Західне» у м. Одесі.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Керуючись ст.ст. 76, 141, 263-265, 279 ЦПК України, -

СУД

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Комунального підприємства «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» (м. Одеса, вул. Комітетська, 10-А, ) про визнання користувачем місця поховання, задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) користувачем місця поховання ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 та похованого ІНФОРМАЦІЯ_2 липня 2010 року на ділянці АДРЕСА_2 на кладовищі «Західне» у м. Одесі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 31 січня 2020 року.

С У Д Д Я: