Справа № 357/9166/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

27 січня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування при Узинській міській раді Білоцерківського району, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доглядом, вихованням та утриманням дитини займаються позивачі, а тому вони просили суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_4 .

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити його.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст 76 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В судовому засіданні встановлено, що матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 /а.с. 11/ та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження /а.с. 27/.

З пояснень позивачки вбачається, що мати ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за місцем реєстрації.

Неповнолітня ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_2 . Від самого народження онуки, її вихованням та опікою займаються позивачі. Відповідачка ОСОБА_3 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки, не спілкується з нею, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, не забезпечує дівчинці необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Відповідачка не працевлаштована, про дитину не піклується, зловживає спиртними напоями. Наведені обставини підтверджуються також показами, допитаних в судовому засіданні свідків, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Встановлено, що ОСОБА_4 є ученицею 8-го класу Узинської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2. За місцем навчання характеризується позитивно, має достатній рівень навчальних досягнень. За період навчання, вихованням дівчинки займалися її бабуся ОСОБА_1 та дідусь ОСОБА_2 , створювали для неї необхідні умови проживання, забезпечували необхідними для життя та розвитку речами. Мати Софії, до закладу, де навчається її донька, не навідувалась, життям дівчинки не цікавилась. Наведені обставини підтверджуються характеристикою з Узинської ЗОШ № 2 /а.с. 17/.

При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України; ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р., Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно законодавству України.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав, передбачених ст.164 СК України, є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За ст.. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України, яка не втратила чинність, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя.

Таким чином, встановлені по справі обставини свідчать про те, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої доньки, не забезпечує її усім необхідним для нормального фізичного та духовного розвитку та не виявляє інтересу до внутрішнього світу дівчинки.

Тому суд, з урахуванням наведеного, вважає за можливе позбавити відповідачку ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому суд приймає до уваги рішення виконкому Узинської міської ради Білоцерківського району про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що відповідно до ст. 169 СК України вона має право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни її поведінки та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 164-167 СК України, ст.. 60 ЦК України, ЗУ «Про охорону дитинства» ст.ст. 12, 76-81, 263-265, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 , батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Повне рішення буде складено 28.01.2020 р.

СуддяЛ. М. Кошель