ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2009 року про затвердження мирової угоди у зв`язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 стягнення суми за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики /а.с. 2/.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 січня 2008 року відповідач позичив у неї для особистих потреб кошти в сумі 1 000 000 (один мільйон) грн., про що власноруч написав розписку, в якій зобов`язався в строк до 21 січня 2009 року повернути їй позичену суму. Однак в установлений строк гроші не повернув, ухиляється від взятого на себе зобов`язання посилаючись на відсутність достатньої суми коштів.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2009 року було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по цій цивільній справі, якою визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщенням ІХ, Х по АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_3 по АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_4 .

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики - закрито.

Зазначено, що ухвала підлягає реєстрації у КП "ДМБТІ" /а.с. 34-35/.

Ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалася.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд ухвали про затвердження мирової угоди від 17 червня 2009 року за нововиявленими обставинами посилаючись на те, що 16 червня 2009 року у нього з`явилася фінансова можливість погашення боргу, що ним і було зроблено. В результаті усних переговорів позивач прийняла на себе зобов`язання не використовувати підписану відповідачем мирову угоду, відповідач продовжує використовувати приміщення зазначені в ухвалі на свій розсуд не перевіряючи права власності на них.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся за консультацією з питання прийняття спадщини, після чого йому стало відомо, що він не є власником нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення 50, поз.1-7, загальною площею 99,7 кв. метри по АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення ІХ, Х загальною площею 49,8 кв. метри, розташоване у житловому будинку А-9 на І поверсі будинку АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення 69, розташоване в цокольному поверсі житлового будинку літ. А-8, поз. 1-6, літ. а-вхід у цокольний поверх, а-1 - приямок, загальною площею 75,9 кв. метри у будинку АДРЕСА_2 ; квартира, загальною площею 168, 4 кв. метри, житловою площею 110, 2 кв. метри по АДРЕСА_5 , так як затвердженою Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська мировою угодою його право власності на майно припинено /а.с. 37-39/.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики - скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики - відмовлено /а.с. 48-51/.

Ухвалою від 16 травня 2019 року було виправлено описку у вступній частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року /а.с. 120-121/.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду від 28 листопада 2016 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2009 року про затвердження мирової угоди та залишити її без змін /а.с. 54-60/.

В обгрунтування посилається на те, що 15 вересня 2009 року позивач ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 нежитлове приміщення 50, позиція 1-7, загальною площею 99,7 кв. метри, ганок а-4 у житловому будинку літ. А-9 на 1 поверсі; нежитлові приміщення № ІХ, Х загальною площею 49,8 кв. метри, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 , житловий будинок літ. А-9 на 1 поверсі; нежиле приміщення літ. А-8 загальною площею 75,9 кв. метри, приміщення № АДРЕСА_3 , поз.1-6, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 , які належать їй на підставі мирової угоди затвердженої ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2009 року /а.с. 69, 70, 71/.

13 квітня 2016 року ОСОБА_4 продає ці приміщення ОСОБА_1 /а.с. 72-73, 74-75, 76-77/.

Апелянт користується вищевказаними приміщеннями, жодних претензій до нього не висловлювалося, але 02 квітня 2019 року він отримав апеляційну скаргу ОСОБА_5 по іншій справі, з якої дізнався, що ОСОБА_5 звернулася з позовом в якому просить припинити його право власності на вказані нежитлові приміщення та визнати за нею право власності.

Таким чином, оскаржуване рішення безпосередньо стосується прав та свобод апелянта, який вважає, що відсутні підстави для перегляду ухвали за нововиявленими обставинами, так як заявник не навів обставин, які є нововиявленими в розумінні п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, суд порушив вимоги ч.1 ст. 362 ЦПК України, та незаконно переглянув в порядку нововиявлених обставин судове рішення після спливу трьох років з дня набрання ним чинності.

Також з рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 , яка звернулася з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду від 28 листопада 2016 року скасувати та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2009 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 136-146/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Однією з підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в касаційному порядку.

Так з практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2008 року ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 1 000 000 (один мільйон) грн., що еквівалентно на той час 200 000 доларів США, та зобов`язався повернути їх 21 січня 2009 року /а.с. 46/.

03 квітня 2009 року ОСОБА_2 звертається до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 1 000 000 грн., які він не повернув своєчасно /а.с. 2/.

03 червня 2009 року сторони подають до суду заяву про затвердження мирової угоди, також надають мирову угоду /а.с. 10, 11/.

До мирової угоди відповідач додає копії документів про належність йому, ОСОБА_3 , нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщенням ІХ, Х по АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_3 по АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_4 /а.с. 12-14, 15-17, 18-20, 21-23, 24-31/.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2009 року було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по цій цивільній справі, та визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщенням ІХ, Х по АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_3 по АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_4 .

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики - закрито. Зазначено, що ухвала підлягає реєстрації у КП "ДМБТІ" /а.с. 34-35/.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звертається до суду з заявою про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами.

Як нововиявлені обставини вказує те, що 16 червня 2009 року, він погасив борг та усно домовився з позивачем, що вона не буде використовувати підписану мирову угоду та продовжував використовувати приміщення на свій розсуд /а.с. 37-39/.

До заяви надає розписку яка, з його слів, написана ОСОБА_2 16 червня 2009 року, про отримання від ОСОБА_3 передані раніше у борг один мільйон гривень, що еквівалентно 200 000 доларів США, та вона не має до нього претензій /а.с. 46 зворіт/.

Таким чином, з пояснень заявника вбачається, що на момент укладення мирової угоди, а саме 17 червня 2009 року, відповідач вже повернув борг ОСОБА_2 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що так як суду не було відомо, що за день до винесення ухвали про затвердження мирової угоди відповідач сплатив борг позивачу в повному обсязі, про що свідчить розписка, а тому заява про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, так як відповідно до п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

ОСОБА_3 надав розписку та стверджує, що повернув борг позивачці 16 червня 2009 року, таким чином, на момент укладення мирової угоди він не міг про це не знати, а тому ці обставини не можуть бути нововиявленими.

Крім того, відповідно до ст. 362 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи про перегляд за нововиявленими обставинами), заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

При цьому заява про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченими п.1 ч.2 ст. 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до суду після закінчення цього строку, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

ОСОБА_3 подав заяву з пропуском цього строку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У частинах шостій та сьомій статті 429 ЦПК України передбачено, що з набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Апеляційний суд після скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має право перевірити його законність не тільки по суті, а й щодо наявності нововиявлених обставин та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень статті 374 ЦПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції повинен виходити із того, що за відсутності нововиявлених обставин, суд першої інстанції мав постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, тому незалежно від форми процесуального документу (ухвала чи постанова), яку суд першої інстанції постановив з порушенням норм процесуального права (за відсутності нововиявлених обставин), апеляційний суд в межах своїх повноважень повинен скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання про розгляд заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті.

Нормами ЦПК не передбачено право суду апеляційної інстанції постановляти ухвалу про задоволення такої заяви чи відмови у її задоволенню.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 2-190/2011 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 755/21917/14-ц.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена в результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, та які призвели до ухвалення помилкового рішення.

керуючись ст.ст. 423, 424, 425, 429 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров