ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/161/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про повернення застави за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області (далі Судова адміністрація), Державної казначейської служби України (далі Держказначейство) про повернення застави.

ОСОБА_2 зазначила, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 вересня 2017 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 400 000 грн. На виконання цієї ухвали позивачка внесла на депозитний рахунок Судової адміністрації в Держказначействі визначену суму коштів. 1 січня 2018 року строк дії запобіжного заходу закінчився, а застава не звернена в дохід держави, тому заставні кошти мають бути повернуті.

За таких обставин ОСОБА_2 просила суд зобов`язати Державу Україна повернути їй 400 000 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Суд виходив з того, що заява ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що постановлена ухвала порушує право позивачки на справедливий суд і доступ до правосуддя, крім того вона є невмотивованою та не містить роз`яснень, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Судова адміністрація та Держказначейство не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не дотримався приписів ч. 5 ст. 186 ЦПК України, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Органи досудового розслідування здійснювали кримінальне провадження №0000197 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 вересня 2017 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 6 листопада 2017 року з визначенням застави у розмірі 400 000 грн. У разі внесення застави цією ж ухвалою на ОСОБА_1 покладено обов`язки: не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора, суду з населеного пункту за місцем проживання м. Хмельницький; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання; прибувати за викликами до слідчого, прокурора, суду. Термін дії вказаних обов`язків визначено до 6 листопада 2017 року.

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ухвалою від 3 листопада 2017 року продовжив строк дії покладених на ОСОБА_1 обов`язків до 1 січня 2018 року.

12 вересня 2017 року ОСОБА_2 внесла на відповідний рахунок Судової адміністрації заставні кошти в розмірі 400 000 грн.

Застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Leo Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

В силу ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 176 КПК України застава та тримання під вартою є видами запобіжних заходів, які застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

В силу ч.ч. 1, 11 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою цього Кодексу.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Із положень ст. 203 КПК України слідує, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як передбачено ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільні правовідносини це особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Важливою ознакою цих правовідносин є відсутність між їх учасниками відносин влади та підпорядкування.

Отже спори про право цивільне, в тому числі спори, пов`язані з належністю особі майна, яке знаходиться в інших осіб, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, як суб`єкт цивільних, правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про захист майнового права та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються цього права, в порядку, передбаченому КПК України.

Із норм указаного закону слідує, що питання повернення підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю грошових коштів, внесених останніми на спеціальний рахунок як застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні, має бути вирішене в порядку кримінального судочинства.

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про повернення коштів, які внесені нею як заставу з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні.

Як пояснив представник позивачки ОСОБА_1 , на теперішній час здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що даний спір не може бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

Посилання ОСОБА_2 на те, що постановлена ухвала порушує її право на справедливий суд і доступ до правосуддя, не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Разом із тим, відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 з підстави непідвідомчості справи цивільному суду, всупереч ч. 5 ст. 186 ЦПК України суд першої інстанції не роз`яснив заявниці, що така заява має бути розглянута в порядку кримінального судочинства.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону, тому в силу п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вона підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі змінити, доповнивши її резолютивну частину наступним абзацом.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що розгляд її заяви віднесено до кримінальної юрисдикції.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Мазурок О.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 5