Постанова

Іменем України

04 серпня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/9590/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суд м. Києва про забезпечення позову

в складі судді Скрипки О.І.

від 09 квітня 2020 року

у справі №754/3959/20 Деснянського районного суд м. Києва

за заявою ОСОБА_2

про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2

до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лєвашова Олександра Геннадійовича, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталія Володимирівна,

про визнання довіреності недійсною, визнання договору недійсним, визнання права власності, скасування запису про право власності,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - ПН КМНО) Лєвашова О.Г., ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просив: визнати недійсною довіреність від імені ОСОБА_4 , яка була видана на ім`я ОСОБА_3 , та посвідчена 16.05.2019 ПН КМНО Лєвашовим О.Г.; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :62:475:0018), укладений між ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 ; визнати право власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та скасувати запис про право власності на земельну ділянку, здійснений 01.06.2019 державним реєстратором - ПН КМНО Мазарчук Н.В.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 , як власник спірного майна, не обмежена в тому, щоб здійснити подальше відчуження спірної земельної ділянки, що може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За таких обставин просив накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,1000 га у АДРЕСА_1 , кадастровий №:62:475:0018, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року заяву задоволено та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_5 , подала до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами позивача та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 має можливість в будь-який час розпорядитися спірною земельною ділянкою.

Судом не враховано, що заява про забезпечення позову не містить доказів того, що відповідач ОСОБА_1 здійснює дії спрямовані на відчуження спірної земельної ділянки та намагається розпорядитися таким майном. Відтак, на думку скаржника, вимоги заяви про забезпечення позову ґрунтуються на припущеннях. А згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 17.12.2018 по справі №183/5864/17-ц, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Вважала, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин того, що існує реальна загроза відчуження відповідачем спірної земельної ділянки на користь третіх осіб.

Також зазначила, що судом належним чином не обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а лише процитовано норми глави 10 ЦПК України.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Деснянського районного суд м. Києва від 09.04.2020 про забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Учасники справи своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній та просив задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Пояснив суду, що ОСОБА_4 , спадкоємцем якої є позивач, також належала на праві власності земельна ділянка по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :62:475:0020), тобто поряд зі спірною земельною ділянкою, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Обидві земельні ділянки в один і той же день вибули з володіння ОСОБА_4 , а саме були відчужені за оспорюваною довіреністю. Покупцем земельної ділянки по АДРЕСА_1 стала відповідач ОСОБА_1 , а покупцем земельної ділянки по АДРЕСА_2 стала ОСОБА_8 . Покупці земельних ділянок між собою є родичами ( ОСОБА_8 - мати та її донька ОСОБА_1 ). В подальшому, а саме 01.11.2019 ОСОБА_8 здійснила відчуження земельної ділянки на користь ОСОБА_9 . Вважав, що за таких обставин є реальні побоювання, що ОСОБА_1 , як і ОСОБА_8 , також може відчужити земельну ділянку по АДРЕСА_1 , що в свою чергу ускладнить або зробить неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідачі: ОСОБА_3 та ПН КМНО Лєвашов О.Г., належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та своїх представників не напавили.

Третя особа - ПН КМНО Мазарчук Н.В., належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася та свого представника не направила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання та їх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЯЕ №986618 від 21 квітня 2009 року ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,1000 га у АДРЕСА_1 , кадастровий №:62:475:0018, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру довіреностей 16 травня 2009 року ОСОБА_4 видала довіреність на ім`я ОСОБА_3 , якою, серед іншого, уповноважила останнього представляти її інтереси з усіх без винятку питань, пов`язаних з відчуженням (шляхом продажу, обміну, дарування), поділом чи об`єднанням, зміною цільового призначення земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий №:62:475:0018, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, яка розташована у АДРЕСА_1 .

01 червня 2019 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 , на підставі вищевказаної довіреності, та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого спірна земельна ділянка була відчужена на користь ОСОБА_1 .

Також, 01.06.2019 ПН КМНО ОСОБА_10 , як державний реєстратор, здійснив в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №31817776, на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2019 та прийняв рішення про підставу внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47155526 від 01.06.2019.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №183123274 від 01.10.2019, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки (кадастровий №:62:475:0018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1145, виданий 01.06.2019, видавник: ПН КМНО Мазарчук Н.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47155526 від 01.06.2019.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , доводилася йому матір'ю. За життя ОСОБА_4 з ОСОБА_3 знайома не була, ніколи з ним не зустрічалась, довіреність на представництво її інтересів не видавала та тим більше не уповноважувала на вчинення дій по продажу спірної земельної ділянки, грошей від продажу земельної ділянки не отримувала. Вважав, що за таких обставин ОСОБА_3 у протиправний спосіб заволодів майном ОСОБА_4 , зокрема спірною земельною ділянкою, якою в подальшому розпорядився на власний розсуд та відчужив ОСОБА_1 за оспорюваним договором купівлі-продажу. Відтак, земельна ділянка вибула з володіння ОСОБА_4 без її на те згоди та волевиявлення.

Зазначав також, що згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 11.11.2019, після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу №65035758. Спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 прийнята ОСОБА_2 . Однак, відчуження належного ОСОБА_4 майна на підставі довіреності, яку вона ніколи видавала та за договором купівлі-продажу, який не схвалювала, стосується прав ОСОБА_2 , оскільки фактично позбавляє останнього частини спадкового майна.

З наведеного слідує, що предметом спору є земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий №:62:475:0018, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, яка розташована у АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 вказував, що ОСОБА_1 , як власник спірної земельної ділянки, має реальну можливість здійснити подальше відчуження даної земельної ділянки. Вважав, що подальше відчуження земельної ділянки, яка є предметом спору, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а тому наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що існує реальний спір з приводу нерухомого майна (земельна ділянка) та невжиття заходів забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає мотивованим та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Ухвала суду є обґрунтованою та мотивованою, судом в мотивувальній частині ухвали зазначено норми права, якими врегульовано підстави та порядок вжиття заходів забезпечення позову, також зазначено про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо земельної ділянки та про можливість відчуження спірної земельної ділянки її теперішнім власником. Судом також зазначено, що вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку про можливість ОСОБА_1 в будь-який час розпорядитися спірним майном, оскільки незадоволення заяви про забезпечення позову може призвести до того, що новий власник, який дійсно не позбавлений права розпорядження земельною ділянкою, має змогу реалізувати предмет спору і як наслідок з`явиться інший новий власник, що може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи апеляцінйої скарги про те, що позивач не надав доказів, які б свідчили про вчинення відповідачкою ОСОБА_1 дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, не заслуговують на увагу, оскільки згідно процесуального закону умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Крім того, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти всі обставини, які мають значення для справи, встановлення яких необхідне для вирішення спору по суті. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення.

Аргументи апеляційної скарги про те, що місцевий суд послався лише на норми ЦПК України і не навів обґрунтування своїх висновків щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не спростовують тих обставин, що застосовані заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто є співмірними та безпосередньо пов`язані з предметом спору, а також необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.

Зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай