Справа № 464/6067/19
пр.№ 2/464/119/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2020 Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Горбань О.Ю.,

секретаря судового засідання Бігун Ю.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про визнання договору недійсним та зобов`язання припинити нарахування оплати,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача про визнання недійсним договору приєднання № від 2014 року про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго», укладеного у 2014 році та зобов`язання припинити нарахування їй оплати за послуги, які не отримує з 20 травня 2018 року.

Обґрунтовує позов тим, що у липні 2014 року між нею та відповідачем укладено спірний договір, який не відповідає діючому законодавству. Зокрема: не передбачено укладення безпосередньо прямих договорів про надання послуг з централізованого опалення між споживачем та виробником або виконавцем послуг; вона є власником половини квартири, а не власником будинку. Відповідач на протязі лютого-березня 2018 року став надавати неякісні послуги, температура в її квартирі знизилась до 12 градусів, про що складено акти. У травні 2018 року вона звернулась до відповідача із заявою про розірвання угоди, але отримала відмову. Тому за власний кошт вона від`єдналася від системи подачі в її квартиру тепла та перестала сплачувати плату відповідачу. Зазначає, що спірний договір підписала помилково, не вникши в його кабальний зміст, на ньому відсутня дата укладення, дата підписання, що є істотними порушеннями. Оскільки договір може бути достроково у разі відмови споживача від користування послугами виконавця припинений, а такі обставини виникли 20 травня 2018 року, тому просить позов задовольнити і зобов`язати відповідача припинити нарахування за ненадані послуги.

Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому позов не визнає, в тому числі вважає невірним обраний позивачем спосіб захисту прав. ЛМКП «Львівтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії, відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг із споживачами послуг - фізичними особами регулюються на підставі договору приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України). Позивачем не надано жодних доказів, які в спростовували чинність договору приєднання відповідно до ст.203 ЦК України. Факт отримання послуг неналежної якості не оформлений відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, та самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Оскільки позивач самовільно відключилась від мереж централізованого опалення, тому позивач не звільняється від обов`язку здійснювати оплату за послуги теплопостачання. Просить відмовити у задоволенні позову і врахувати неналежно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить задоволити. Пояснила, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , постійно проживає у помешканні. Іншій співвласник квартири її сестра ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає. Про звернення до суду її сестра ОСОБА_2 обізнана, надала позивачу доручення, в якому висловилась про надання згоди на відключення від централізованої системи опалення. Позивач вказала, що у зв`язку з неналежним наданням послуг постачання теплової енергії вона вирішила відмовитися від централізованого опалення квартири. Її квартира розташована на першому поверсі багатоповерхового будинку, в зимовий період її помешканні батареї були холодні. Тому вона встановила у своїй квартирі 4 обігрівачі УФО. При цьому, позивач від`єдналась від системи подачі неякісних послу і належно виконала всі роботи. Просить врахувати, що вона не має на меті встановлення індивідуального опалення в квартирі, помешкання опалюється електричними приладами, у зв`язку з чим жодних дозволів на від`єднання від системи центрального теплопостачання вона не отримувала і такі не потрібні. Просить всі нарахування Львівтеплоенерго скасувати, або зобов`язати відповідача здійснити перерахунок, оскільки вона використовує горячу воду.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Між відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у м.Львові для населення згідно з нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та споживачем ОСОБА_1 , співвласником квартири АДРЕСА_1 , укладено договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за № (у позові зазначено підписання такого у липні 2014 року).

Даний договір укладено відповідно до вимог ст.634 ЦК України, за яким за договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Розглядаючи вимоги позивача про визнання договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, суд враховує положення ст.ст.203, 215 ЦК України, якими визначено підстави недійсності правочину та загальні вимоги, додержання яких є необхідним для його чинності.

Зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При цьому, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, виконавець, в свою чергу, зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (ч.ч.1, 2 ст.19, ч.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Встановлено, що укладений між сторонами договір № відповідає типовій формі, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 (із змінами на момент виникнення спірних правовідносин), та чинному законодавству.

Позивачем всупереч процесуальному обов`язку не наведено та належними і допустимими доказами не підтверджено підстав, які б існували на момент вчинення правочину, для визнання договору недійсним згідно із наведеними приписами закону. Покликання позивача на порушення прав споживача внаслідок «кабального» змісту договору безпідставне, оскільки таким передбачено як права та обов`язки споживача, так і виконавця таких послуг, відповідальність сторін.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.

У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.

Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.

Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії.

Порядок здійснення забору проб та проведення їх дослідження щодо послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води та послуг з постачання природного газу затверджується Кабінетом Міністрів України.

У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом.

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

У відповідності до вимог ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи щодо неналежної якості послуг в процесі виконання договору з покликання на акти та самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не є підставами для його недійсності. Фактично позивачем у позові обґрунтовано необхідність розірвання договору у зв`язку із неналежним його виконанням та необхідністю припинення нарахування абонплати, з приводу чого позивач і зверталася до відповідача із заявою про розірвання угоди від 15 травня 2018 року. Натомість, позивачем заявлено вимоги про визнання договору недійсним, що є відмінним за своєю правовою природою від розірвання такого.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог, а за вимогами ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, тому у задоволенні позову про визнання договору недійсним слід відмовити за безпідставністю.

Що стосується позовних вимог про зобов`язати відповідача припинити нарахування за послуги, які позивач не отримує з 20.05.2018.

Відповідно до п.24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, право споживача відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не є абсолютним, воно можливо за умови дотримання певного порядку.

Згідно п.2.1 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Порядок) при відмові споживачів від централізованого теплопостачання для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник повинен звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення.

Враховуючи передбачену законом процедуру, єдиною підставою для перегляду умов договору, припинення правовідносин з централізованого теплопостачання, є акт про відключення квартири (будинку) від мереж ЦО, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією з питань відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

З копії акту від 20.05.2018 вбачається, що комісія в складі мешканців будинку засвідчили, що сушка і батареї у квартирі позивача демонтовані, труби, за власний кошт, замінені на сучасні і йдуть через квартиру у підвал. Стояки вкриті паралоном і закриті коропом. В квартирі не використовується тепло від центральної системи Львівтеплоенерго.

Позивач визнала в судовому засіданні, що акт, складений мешканцями будинку про відключення її квартири від мереж центрального теплопостачання на затвердження міжвідомчої комісії не подавався, технічна документація з цього питання не розроблялась.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 заборонено відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку, і таке відключення є можливим лише у всіх квартирах житлового будинку.

На підставі вищезазначеного чинного законодавства, відповідач правомірно посилається на передбачену чинним законодавством процедуру відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення, відповідно до якої за результатами робіт по відключенню обов`язково повинен складатися акт, який підлягає затвердженню відповідною комісією і тільки це є єдиною підставою припинення між сторонами правовідносин з централізованого теплопостачання, припинення нарахувань за надання послуг по теплопостачанню.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки встановлено, що позивач здійснила самочинне відключення власної квартири від централізованого теплопостачання, тому позов є безпідставним вцілому. У матеріалах справи відсутні матеріали, які б спростовували даний висновок суду.

У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про визнання договору недійсним- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго", м.Львів, вул.Д.Апостола,1.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.01.2020.

Суддя О.Ю.Горбань