Провадження № 2-о/521/51/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Юраш К.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява обґрунтована наступними обставинами.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи намір подати клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну, звернувся до зацікавленої особи - ГУ ДМС в Одеській області за консультацією про можливість його отримання на підставі того факту, що його батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Туманянь Вірменьскої PCP, приїхав в тодішню Українську PCP з метою працевлаштування, оскільки він, як будівельник, отримав направлення на роботу в колгосп ім. Мічуріна Старицької сільської ради Вовчанського району Харківської області. В період трудових відносин з колгоспом ім. Мічуріна, а саме з 18.05.1985 р. по 02.08.1985 р. він був прописаний в с. Стариця Вовчанського району Харківської області.

Проте, заявнику було роз`яснено, що до документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України повинно подаватися відповідне рішення суду, а відповідні довідки та витяги з будинкових книг можуть слугувати лише підставою для звернення особи до суду про встановлення юридичного факту проживання (постійного проживання) на території України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом РАЦС Самарського району міського округу Самара Управління РАЦС Самарської області РФ, у зв`язку з чим здобути інші докази або ж особисті пояснення щодо проживання на території сучасної України гр. ОСОБА_2 не вбачається за можливе.

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України, або ж дозволу на імміграцію в Україну як громадянина Республіки Азербайджан.

Представник заявника у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подав.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Туманянь Вірменьскої PCP. (а. с. 4 - 5)

Відповідно до витягу з будинкової книги с. Стариць за 1982 - 1992 рр., запис №178, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Туманянь Вірменьскої PCP, був зареєстрованим в с. Стариць Вовчанського району Харківської області з 18.05.1985 року по 02.08.1985 року. (а. с. 8 - 9)

Наведене, також, підтверджується довідкою-інформацією виданої виконавчим комітетом Старицької сільської ради Вовчанського району Харківської області. (а. с. 10)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС в Одеській області за консультацією про можливість отримання дозволу на імміграцію в Україну, однак, листом ГУ ДМС № 5/3-09/10/19, від 09.10.2019 року, у надані дозволу на імміграцію в Україну йому було відмовлено. (а. с. 11)

Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою ст. 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство та подав заяву про набуття громадянства України, а також його неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Листом Верховного Суду України, від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до Закону України «Про громадянство України». Для встановлення факту належності до громадянства України залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Слід мати на увазі, що питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до положень статей 293 та 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд вважає, що прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання батька заявника на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття сином громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання заявником громадянства України.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Верховний Суд у постанові, від 22.08.2018 у справі № 363/214/17-ц, провадження № 61-15154св18, зазначив, що, у відповідності до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Крім того, Верховний Суд у цій же постанові, від 22.08.2018 у справі № 363/214/17-ц, провадження № 61-15154св18, вказав на те, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Туманянь Республіки Вірменія, на законних підставах на території України до 24 серпня 1991 року, в період з 18.05.1985 року по 02.08.1985 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 липня 2020 року.

Суддя: Н.В. Мирончук