Справа № 130/2063/19
Провадження № 22-ц/801/362/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 рокуСправа № 130/2063/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №130/2063/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Омельчук Аліни Володимирівни про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2019 року, яке ухвалене суддею Сенько Л.Ю. в приміщенні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, об 11 год 14 хв, повний текст складено 27 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Омельчук А.В. про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 08 квітня 2019 року він отримав відповідь з Жмеринської місцевої прокуратури про тяганину в провадженні кримінальних справ. Ця тяганина виникала із-за відсутності контролю процесуальних керівників прокуратури у справах №0000022 від 10 травня 2018 року та №0000020 від 12 серпня 2016 року, прокурор Омельчук А.В. повністю відсторонилась від своїх повноважень, що призвело до тяганини.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року з посадових осіб Національної поліції через Державу Україна стягнута моральна шкода. Настала черга відповідати посадових осіб прокуратури, зокрема, по цим справам відповідач допустила по чотири скасованих постанов слідчим ОСОБА_2 в кожній зазначеній справі.

Просив на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року стягнути моральну шкоду по тим самим підставам та предмету до іншого відповідача прокурора Омельчук А.В. через Державу Україна в особі Державної казначейської служби України в розмірі 10000 грн.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2019 року по справі №130/728/19 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В., старшого слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування моральної шкоди скасовано, стягнуто з держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн (а.с.2-4).

Згідно копії листа заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кириченко А.В. від 08 квітня 2019 року №74-72-16 позивачу ОСОБА_1 повідомлено, що Жмеринською місцевою прокуратурою розглянуто його скаргу на недотримання розумних строків під час досудового розслідування ряду кримінальних проваджень, в тому числі за №0000022 від 10 травня 2018 року та №0000020 від 12 серпня 2016 року. Вивченням стану досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень установлено, що слідчими слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області допущено в останніх тяганину.

Дані кримінальні провадження, на даний час, знаходяться на стадії розслідування, підозру нікому не оголошено, справи до суду не скеровані, що сторони в судовому засіданні не заперечували.

Встановлено, що за час розслідування вказаних кримінальних проваджень, за заявою ОСОБА_1 . слідчими суддями Жмеринського міськрайонного суду розглядалися скарги ОСОБА_1 на постанови про закриття кримінальних проваджень.

Вказані обставини підтверджуються ухвалами слідчих суддів Жмеринського міськрайонного суду, що наявні у матеріалах кримінальних проваджень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 посилається на вказані ухвали слідчих суддів, вважає що прокурор бездіє, тому оскільки постановою Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року стягнуто моральну шкоду, просив по тим самим підставам та предмету стягнути з іншого відповідача прокурора Омельчук А.В. через Державу Україна в особі Державної казначейської служби України 10000 грн моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами бездіяльність прокурора, а тому за умов відсутності інших складових: наявність шкоди, бездіяльність та причинний зв`язок між бездіяльністю та шкодою, для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди відповідно до вимог статей 23, 1167, частини шостої статті 1176 ЦК України підстави відсутні.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує посиланням на допущену, на його думку, бездіяльність прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Омельчук А.В. у кримінальних провадженнях №0000022 від 10 травня 2018 року та №0000020 від 12 серпня 2016 року.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Крім того, відповідно до абзацу другого частини першої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» незалежність прокурора забезпечується, зокрема, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора.

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України (частина друга статті 16 Закону України «Про прокуратуру»).

Колегія суддів, приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Омельчук А.В. моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також, позивачем не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн, та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 641/2328/17-ц), від 13 червня 2019 року (справа №554/1870/18-ц), що згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами інших інстанцій.

Крім того, постанова Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_1 , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України та не має преюдиціального значення.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями відповідача, а відтак і її розмір, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Марчук В.С.

Матківська М.В.