Справа № 204/3422/20
Провадження № 2/204/1197/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
10 серпня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мащук В.Ю.,
при секретарі Голушко В.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
за участю представника позивача адвоката Бурчак П.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та за затримку видачі трудової книжки, -
У червні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, яким просила суд:
- стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 2677 грн. та компенсацію за 56 днів невикористаної відпустки;
- стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 3840,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 27 листопада 1984 року позивач працювала у Приватному Акціонерному Товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод». 17 липня 2019 року вона звернулася до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням. Відповідно до наказу № 490к від 19.05.2020 року позивач звільнена на підставі ст. 38 КЗпП, їй видано трудову книжку. Однак, відповідач розрахунок по заробітній платі не провів, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду.
В судовому засіданні позивач, представник позивача, кожен окремо позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені в позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання, повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності суду, не надав. Заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 працювала у Публічному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» з 27.11.1984 року (арк.с.6-7).
Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод», зміни до статуту АТ (нова редакція) затверджені загальними зборами акціонерів (протокол від 15.11.2017 року № 22) та зареєстровані державним реєстратором 28.01.2019 року.
17 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про звільнення, у зв`язку з виходом на пенсію. Заява зареєстрована у відділі кадрів за № 80-938, та погоджена начальником цеху та головним бухгалтером (арк.с.5).
Відповідно до наказу № 490к від 19.05.2020 року ОСОБА_1 звільнена з АТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію (арк.с.10).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ст. 43 Конституції України гарантує що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Отже, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.
Відповідно до наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до відділу кадрів з заявою про звільнення 17.07.2019 року, а наказ про її звільнення та видача трудової книжки відбулось лише 19.05.2020 року.
Відповідно до розрахунку, проведеного позивачем заборгованість з заробітної плати складає суму 2677 грн.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, письмових заперечень на позовну заяву не подавав, доказів про виплату працівникові заробітної плати не надав, або інших розрахунків заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем, не надав, що суд розцінює, як визнання відповідачем факту заборгованості з заробітної плати перед позивачем.
Таким чином, суд приймає проведений позивачем розрахунок заборгованості з заробітної плати, та вважає, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати у сумі 2677 грн.
Позивачем належними та допустимими доказами, а саме копією заяви про звільнення, та копією наказу про звільнення підтверджено, що відповідачем допущено затримку з видачі трудової книжки, у зв`язку з чим на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток, за час затримки видачі трудової книжки.
Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Протягом червня 2019 року липня 2019 року, відповідно до розрахункових листків, позивачем відпрацьовано 310 годин.
Середньоденна заробітна плата розраховується наступним чином 83,53 грн. х 8 = 668, 24 грн.
Середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем коли відповідач повинен був звільнити працівника після отримання заяви про звільнення, тобто з 18 липня 2019 року і по день видачі трудової книжки працівнику 19.05.2020 року.
Таким чином, розрахунок середнього заробітку повинен бути проведений наступним чином 199 днів (кількість днів затримки видачі трудової книжки) х 668, 24 грн = 132 979 грн. 76 коп.
Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача компенсації за 56 днів невикористаної відпустки, суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, у зв`язку з тим, що є не конкретизованою, так як позивачем не зазначено конкретної суми, яку вона просить стягнути з відповідача, а також не надано доказів на обґрунтування суми заборгованості за не використану відпустку.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу надавав адвокат Бурчак Петро Іванович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 0076, видане на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 11 вересня 1993 року).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 0076 ОСОБА_1 сплатила 03.06.2020 року адвокату Бурчак П.І. 3 000,00 грн. за консультацію, складання позовної заяви, участь в судових засіданнях (арк.с.19).
Таким чином, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., також з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.
Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 14,15,430 ЦК України, ст.ст.3,4, 47, 235 КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці», «Порядком обчислення середньої заробітної плати», ст.ст.4, 5-8, 10, 12, 13,76, 77-78, 81-83, 133-137, 141, 210, 247, 264-265, 280, 282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та за затримку видачі трудової книжки задовольнити частково.
Допустити по справі негайне виконання рішення в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя В.Ю. Мащук