Справа № 132/1788/19
Провадження № 22-ц/801/967/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 рокуСправа № 132/1788/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді - доповідача),

суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Лан»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «СВК Мрія», державний реєстратор Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області Уперчук А.В.,

третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Трак»,

розглянув цивільну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СВК Мрія», державного реєстратора Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області Уперчук Анастасії Володимирівни, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Трак» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права суборенди земельної ділянки за апеляційною скаргою представника відповідача ТОВ «СВК Мрія» - адвоката Катрича Павла Степановича на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року, ухвалене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

СТОВ «Лан» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СВК Мрія», державного реєстратора Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області Уперчук Анастасії Володимирівни, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Трак» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права суборенди земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 березня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,9382 га, кадастровий номер :06:000:0216, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області строком на 10 років, який зареєстрований у Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центру державного земельного кадастру при ДКУ по земельних ресурсах» 30 липня 2007 року за № 46.

Всупереч діючому договору оренди відповідач ОСОБА_1 01 листопада 2016 року уклала договір оренди земельної ділянки, якою користується СТОВ «Лан», з ТОВ «ВП «Агро-Капітал».

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21.02.2018 в цивільній справі №132/3550/17, яке набуло законної сили, зазначений договір від 01 лютого 2017 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВП «Агро-Капітал» визнаний недійсним. Договір оренди землі від 01 березня 2007 року укладений між СТОВ «Лан» та ОСОБА_1 визнано поновленим з 31 липня 2017 року по 31 липня 2024 року.

На виконання судового рішення державним реєстратором Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області був внесений відповідний запис щодо скасування права оренди спірної земельної ділянки ТОВ «ВП «Агро-Капітал».

Однак, внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо поновлення договору оренди землі від 01 березня 2007 року укладеного між СТОВ «Лан» та ОСОБА_1 , на період з 31 липня 2017 року по 31 липня 2024 року позивач не має можливості, оскільки всупереч зазначеному судовому рішенню та записам у книзі реєстрації договорів оренди землі про державну реєстрацію договору оренди за СТОВ «Лан», відповідач ОСОБА_1 19 лютого 2019 року уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «СВК Мрія», який було зареєстровано за рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області від 04 березня 2019 року.

Вважає, що спірний договір оренди землі є недійсним, оскільки в порушення вимог чинного законодавства, укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі, а відтак підлягає визнанню недійсним.

13 вересня 2019 року позивачем збільшено позовні вимоги відповідно до яких просили скасувати рішення державного реєстратора Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області Уперчук А.В., яке датоване 02 серпня 2019 року з індексним номером 48065804, щодо державної реєстрації прав, а саме права суборенди земельної ділянки площею 1,9382 га із кадастровим номером :06:000:0216, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Трак» згідно укладеного 22 липня 2019 року договору суборенди землі із ТОВ «СВК Мрія».

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 19 лютого 2019 року, який був зареєстрований на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області Нечипуришиної Юлії Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45800099 від 04 березня 2019 року, та укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВК Мрія».

Стягнуто з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «СВК Мрія» на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан», у рівних частках, документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 2881 грн. 50 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., а всього 8881 грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник відповідача ТОВ «СВК Мрія» адвокат Катрич П.С. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що поновлення договору оренди від 01 березня 2007 року укладеного між СТОВ «Лан» та ОСОБА_1 , на період з 31 липня 2017 року по 31 липня 2024 року фактично не було зареєстроване належним чином. Вважає, що у позивача на момент звернення до суду не виникло право оренди, оскільки відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Всупереч зазначеному положенню закону позивач не зареєстрував своє право оренди на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача СТОВ «Лан» адвокат Мельник Ю.М. заперечив аргументи відповідача ТОВ «СВК Мрія» викладені в апеляційній скарзі вказавши, що судом першої інстанції вірно визначено характер спірних правовідносин.

05 серпня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника ТОВ "Агро Трак" адвоката Сидорова П.В. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 06 серпня 2020 року о 11 год. 00 хв., яке мотивоване тим, що останній прийматиме участь в судовому засіданні в Господарському суді Житомирської області.

06 серпня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника ТОВ "СВК Мрія" адвоката Катрича П.С. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 06 серпня 2020 року о 11 год. 00 хв., яке мотивоване тим, що на території всієї України до 31 серпня 2020 року введено карантин, у звязку із чим він немає змоги з`явитись в судове засідання.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року у справі № 211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року (в редакції на момент ухвалення рішення) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів № 343 відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Вінниці). Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 траня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції, статті 2 Цивільного процесуального кодексу одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що з метою дотримання розумних строків розгляду справи, заявлені клопотання про відкладення розгляду справи не підлягають до задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом достовірно встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН № 022538, виданого 01 вересня 2004 року Калинівською районною державною адміністрацією Вінницької області ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,9382 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського товариства, кадастровий номер :06:000:0216.

01 березня 2007 року між СТОВ «Лан» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого остання надала, а СТОВ «Лан» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,9382 га, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області та належить орендодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, строком на 10 років.

Даний договір оренди землі зареєстрований у Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центру державного земельного кадастру при ДКУ по земельних ресурсах», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 липня 2007року за № 46.

В період дії зазначеного договору, відповідач ОСОБА_1 та ТОВ «ВП «Агро-Капітал» уклали 01 листопада 2016 року договір оренди цієї ж земельної ділянки, строком на 10 років, про що як свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 96665583 від 07 вересня 2017 року, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Курановою О.О. внесений 06 лютого 2017 року запис про державну реєстрацію, індексний номер: 33791271 від 09 лютого 2017 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року у цивільній справі № 132/3550/17, яке набуло законної сили 30 березня 2018 року, договір оренди земельної ділянки від 01 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВП «Агро-Капітал» був визнаний недійсним. Договір оренди землі від 01 березня 2007 року площею 1,9382 га, кадастровий номер :06:000:0216, укладений між СТОВ «Лан» та ОСОБА_1 визнано поновленим з 31 липня 2017 року по 31 липня 2024 року.

26 червня 2018 року державним реєстратором Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області Науменко О.М., на виконання даного судового рішення, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, були внесені відомості щодо скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ВП «Агро-Капітал», що містить інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 161279239 від 27 березня 2019 року.

В період дії поновленого рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року у цивільній справі № 132/3550/17, договору оренди землі від 01 березня 2007 року, укладеного між позивачем СТОВ «Лан» та відповідачем ОСОБА_1 , остання 19 лютого 2019 року уклала новий договір оренди спірної земельної ділянки площею 1,9382 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського товариства, кадастровий номер :06:000:0216, з відповідачем ТОВ «СВК Мрія», строком на 7 років, на підставі якого 27 лютого 2019 року державним реєстратором Виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області Нечипуришиною Ю.А. був внесений запис про його державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 45800099 від 04 березня 2019 року, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 161279239 від 27.03.2019р.

22 липня 2019 року відповідач ТОВ «СВК Мрія» та третя особа ТОВ «Агро Трак» уклали договір суборенди спірної земельної ділянки. Запис про державну реєстрацію даного договору був внесений 29 липня 2019 року державним реєстратором Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області Уперчук А.В., індексний номер рішення про державну реєстрацію права суборенди № 48065804 від 02 серпня 2019 року. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 177599277 від 15 серпня 2019 року.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».

Відповідно до положень статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК) .

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності ( стаття 93 ЗК України).

Згідно статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Як встановлено судом, між відповідачами ОСОБА_1 та ТОВ «СВК Мрія» був укладений договір оренди земельної ділянки від 19 лютого 2019 року під час дії поновленого рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року у цивільній справі № 132/3550/17, договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Лан», а тому укладений новий договір оренди цієї ж земельної ділянки з орендарем ТОВ «СВК Мрія», порушує права позивача СТОВ «Лан» на володіння та користування землею на умовах договору оренди, а відтак є таким, що суперечить чинному законодавству.

Аналогічна правова позиція про те, що одна і та ж сама земельна ділянка не може одночасно бути об`єктом оренди за двома різними договорами, укладеними із різними орендарями, висловлена Верховним Судом в постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 734/336/17.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання оспорюваних договорів оренди землі недійсними на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 216 ЦК України.

Не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення й доводи заявника ТОВ «СВК Мрія» про те, що у СТОВ «Лан» відсутнє право оренди землі, так як відповідне рішення суду, яким поновлено договір оренди землі від 01 березня 2007 року до 2024 року, не зареєстроване в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України, - і за її межами.

ОСОБА_1 знала про рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року, яким було визнано недійсним укладений 01 листопада 2016 року договір між нею та ТОВ ВП «Агро-Капітал» та визнано поновленим договір оренди землі від 01 березня 2007 року, укладений між СТОВ «Лан» і ОСОБА_1 , так як була учасником справи, а на виконання цього рішення було вчинено запис в державному реєстрі про скасування запису про право оренди ТОВ ВП «Агро-Капітал».

Натомість ігноруючи рішення суду, яке набрало законної сили 30 березня 2018 року, ОСОБА_1 уклала інший договір оренди землі, вже з ТОВ «СВК Мрія».

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Тобто державна реєстрація це не підстава набуття права оренди земельної ділянки, а засвідчення державою вже набутого права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Поновлення договору оренди землі не є укладенням нового договору й виникненням нового права оренди землі, яке потребує державної реєстрації, а є продовженням дії раніше укладеного й зареєстрованого в установленому законом порядку на момент його реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2007 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2018 року по справі №823/378/16 висловила правову позицію, відповідно до якої із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора убачається, що одним із його обов`язків є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.

Такий обов`язок узгоджується із закріпленими частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 1).

Відповідно до частини 6 статті 93 ЗК України, орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Згідно статті 8 Закону України «Про оренду землі», орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Оскільки, договір оренди земельної ділянки від 19 лютого 2019 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СВК Мрія», є недійсним, а відтак чинність договору суборенди землі від 22 липня 2019 року, укладеного між ТОВ «СВК Мрія» та ТОВ «Агро Трак» припиняється.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду попередньої інстанції, що позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права суборенди земельної ділянки є побічною, оскільки відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України, проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

До угоди про правовий супровід від 19 лютого 2019 року позивачем додано: детальний опис виконаних робіт згідно умов угоди про правовий супровід, копію квитанції про сплату гонорару в розмірі 6000 грн.

Отже при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції вірно врахував зазначені положення закону та прийшов до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача 6000 грн на правничу допомогу, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ТОВ «СВК Мрія» - адвоката Катрича Павла Степановича залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета