АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 серпня 2020 року

м. Чернівці

справа № 727/4474/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Конецька Д.Г.

позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2017 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Семенко О.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 287 374 гривень 51 копійка.

Посилався на те, що 5 грудня 2007 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 909. Відповідно до умов вказаного договору та додаткових угод № 9 від 4 грудня 2009 року та № 10 від 25 січня 2010 року ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 1 000 000 гривень на споживчі потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 28 листопада 2017 року.

Позичальник належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 3 травня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 1 287 374 гривень 51 копійка, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 519 063 гривень 98 копійок, трьох процентів річних в сумі 64 334 гривні 22 копійки та інфляційних втрат в сумі 703 976 гривень 31 копійка.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 24 листопада 2011 року банком було надіслано вимогу до ОСОБА_1 про дострокове погашення кредиту та відсотків за його користування відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. З вказаної дати розпочався строк позовної давності щодо заборгованості за кредитом. Банк звернувся до суду з цим позовом у травні 2017 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

Пред`явлення позову до поручителів у травні 2013 року не перервало позовну давність щодо вимог до відповідача ОСОБА_1 , оскільки з пред`явленням позову в установленому порядку до одного з кількох боржників переривається перебіг позовної давності щодо вимог до цього боржника.

Звернення кредитора із заявою про вчинення виконавчого напису є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки, відтак, не є позовом в розумінні частини другої статті 264 ЦК України і не перериває позовну давність.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПАТ «Ощадбанк» просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилався на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом необґрунтовано відмовлено у позові у зв`язку зі спливом позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки мало місце її переривання, про що свідчить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 1 грудня 2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаним кредитним договором, а також звернення банку за видачею виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, які були передані на примусове виконання виконавчій службі.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просив апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважав, що рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2017 року є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

Суд першої інстанції правильно відмовив в позові у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. У зв`язку зі спливом строку позовної давності до вимоги про стягнення боргу за кредитним договором, сума боргу не підлягає поверненню, у зв`язку з чим до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення частини 2 статті 625 ЦК України

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 17 січня 2018 року рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2017 року залишено без змін.

Суд виходив з того, що суд першої інстанції правильно відмовив в позові у зв`язку з спливом строку позовної давності.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 17 січня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалюючи судове рішення в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд виходив з того, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Позивач звернувся за стягненням з ОСОБА_1 трьох процентів річних та інфляційних втрат за час прострочення, який, як він вважав, тривав з 3 травня 2014 року по 3 травня 2017 року (тобто за 3 роки до дня звернення з цим позовом), а тому суд повинен установити, чи дотримано строки позовної давності.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

5 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 909. Відповідно до умов вказаного договору та додаткових угод № 9 від 4 грудня 2009 року та № 10 від 25 січня 2010 року ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 1 000 000 гривень на споживчі потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 28 листопада 2017 року (а.с.7-14).

24 листопада 2011 року банком було надіслано вимогу до ОСОБА_1 про дострокове погашення кредиту та відсотків за його користування відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України (а.с. 89-90).

Станом на 3 травня 2017 року банком нараховано заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії в сумі 1 287 374 гривень 51 копійка, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 519 063 гривень 98 копійок, трьох процентів річних в сумі 64 334 гривні 22 копійки та інфляційних втрат в сумі 703 976 гривень 31 копійка (а.с.3-6).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу в частині оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2017 року про відмову в позові про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат слід задовольнити частково.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в позові про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відмовляючи в позові у зв`язку із застосуванням позовної давності в частині позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції насамперед повинен був встановити наявність факту порушення суб`єктивного цивільного права особи, яка звернулася за його захистом, проте таке право не підлягало б захисту, у зв`язку з припиненням права на позов у процесуальному розумінні.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 442/8247/16-ц.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в позові про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат слід відмовити у зв`язку з його безпідставністю, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

- натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

- конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

- кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Звертаючись до суду з позовом АТ «Ощадбанк» просило стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних від суми простроченої заборгованості за кредитом за період з 3 травня 2014 року по 3 травня 2017 року.

Згідно рішення суду першої інстанції від 28 листопада 2017 року суд відмовив у задоволенні позову про стягнення боргу за кредитом у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. З вказаним висновком погодились також суди апеляційної та касаційної інстанцій, переглядаючи судове рішення в зазначеній частині. Рішення суду першої інстанції в цій частині вступило в законну силу.

З огляду на вказане, інфляційні втрати та три проценти річних у справі, що переглядається, нараховані в натуральному зобов`язанні. За таких обставин в задоволенні позовної вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат слід відмовити за безпідставністю.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 6 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в цій частині слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу в частині оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2017 року про відмову в позові про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2017 року в частині відмови в позові про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 6 серпня 2020 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк