Ухвала

05 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 759/9229/19

провадження № 61-11242ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням, визнання членом сім`ї наймача, встановлення факту спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив з урахуванням уточнених позовних вимог визнати за ним право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; визнати його членом сім`ї наймача вказаної квартири; встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із серпня 2003 року по 05 серпня 2011 року. Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач з серпня 2003 року проживав однією сім`єю разом із своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1 . Разом вони вели спільне господарство, забезпечували утримання у належному стані квартиру, несли інші видатки, пов`язані з користуванням нею. Право користування квартирою АДРЕСА_2 батько позивача - ОСОБА_2 отримав на підставі ордера на жиле приміщення та зареєстрував своє місце проживання (прописку). Тобто, батько позивача, отримавши ордер на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 , вселився до неї у передбаченому на той момент порядку та зареєстрував своє місце проживання у квартирі і набув прав наймача в розумінні ЖК. Позивач, як син наймача та за його згодою, фактично був вселений до квартири і в силу приписів ЖК, набув нарівні з наймачем прав, що виникають з підстав користування квартирою. З моменту початку користування квартирою, ОСОБА_2 в повному обсязі виконувались зобов`язання як наймача. 05 серпня 2011 року батько позивача ОСОБА_2 вийшов з дому за місцем свого проживання і не повернувся. З приводу зникнення батька позивач неодноразово звертався до органів внутрішніх справ щодо його розшуку. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2015 року у справі № 759/8388/15-ц ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Іванків Бориспільського району Київської області, зареєстрованого: АДРЕСА_3 оголошено померлим. На виконання вказаного рішення суду, 05 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . З моменту зникнення батька, позивач продовжує проживати у вищевказаній квартирі та виконує обов`язки як наймач за договором, зокрема своєчасно і у повному обсязі оплачує вартість наданих комунальних послуг, вживає заходи для усунення виявлених у квартирі несправностей, шляхом проведення поточного ремонту. Вказане підтверджується квитанціями, чеками про оплату за надані комунальні послуги (утримання будинку, прибудинкової території, послуг з водопостачання і водовідведення, постачання електроенергії тощо) та на проведення поточного ремонту (закупівля матеріалів і обладнання). 19 квітня 2019 року відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації відмовив позивачу у реєстрації місця проживання за вказаною заявою, у зв`язку з відсутністю згоди наймача житлового приміщення на реєстрацію місця проживання третіх осіб в об`єкті нерухомості. Таким чином, право позивача, як користувача та наймача за адресою: АДРЕСА_3 не визнається, тому він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Визнано ОСОБА_1 членом сім`ї наймача квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період із серпня 2003 року по 05 серпня 2011 року .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру за усною згодою батька, на законних підставах, як член сім`ї наймача (син) у 2003 році, вів спільне господарство з батьком, постійно проживав з ним та проживає по теперішній час, сплачує комунальні послуги, доглядає за житлом.

29 липня 2020 року Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року в зазначеній вище справі.

В касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 760/8122/17 та постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12.

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Судовий збір сплачено.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.

До касаційної скарги додано клопотання про зупинення виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 436 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.

Отже, метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення.

З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду може бути надано копію такої постанови.

Оскільки заявником не наведено обґрунтованих підстав зупинення виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року, а також не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання судового рішення, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскаржуваних судових рішень, то клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати із Святошинського районного суду міста Києва цивільну справу № 759/9229/19 за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням, визнання членом сім`ї наймача, встановлення факту спільного проживання.

У задоволенні клопотання Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про зупинення виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 08 вересня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська