Ухвала

06 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 127/25757/19

провадження № 61-10890ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянувши касаційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Вінниці, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Корпорації «Медіа корпорація «RIA», Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «RIA» про відшкодування моральної шкоди, визнання недостовірною інформації і такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, який обґрунтовувала тим, що 20 березня 2017 року інспектором роти № 4 батальйону УПП у місті Вінниці ОСОБА_2. було складено постанову серії АР № 583225 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП та накладено не неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Інспектор мотивував свої вимоги тим, що під час проїзду по вулиці Чорновола, 3, у місті Вінниці, позивач, керуючи транспортним засобом «Тоуоtа Аuris», номерний знак НОМЕР_2 , не виконала вимогу дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» та не мала при собі посвідчення водія.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2017 року було скасовано постанову серії АР № 583225 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення відносно неї закрито.

В той же день і час інспектором роти № 4 батальйону УПП у місті Вінниці ОСОБА_2. було складено ще одну постанову щодо позивача про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, у зв`язку з чим, на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2017 року у справі № 127/6492/17 позивач була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року у справі № 127/6492/17 постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито за відсутності події адміністративного правопорушення.

Дії інспектора патрульної поліції щодо винесення відносно позивача постанов у справах про адміністративні правопорушення завдало їй моральної та матеріальної шкоди. Позивач витратила багато часу і зусиль, щоб довести свою невинуватість в судах. Оскільки позивач є керівником громадської організації «Фундація журналістів із інвалідністю та порушенням функцій опорно-рухового апарату «СПІНОЗА» і за фахом журналіст, то їй було соромно перед колегами, однодумцями та друзями через недолугий і неправомірний, такий, що принизив її честь і жіночу гідність коментар представника поліції міста Вінниці в інтернет-виданні «20 хвилин. Вінниця» у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_3». У вказаній публікації командир четвертої роти ОСОБА_3 давав свій коментар з приводу ситуації, яка склалася між позивачем та патрульними поліцейськими. Розповідав про те, що позивач поводила себе неадекватно і називала свою «Тойоту» громадським транспортом. Він зазначив: «Згідно розпорядження мера, патрульні тоді стояли на в`їзді-виїзді до Київського мосту. Рух транспорту, крім спеціального та громадського, був обмежений. Близько 16-ї години ОСОБА_1 хотіла заїхати на міст. От вона просто хотіла і все. Ми питали у неї, навіщо їй туди, чому вона не може пройтися трохи пішки. У відповідь чули лише те, що вона журналіст і все. Показувала посвідчення. Взагалі, поводила себе неадекватно. Ми з нею стояли там понад півтори години. Так і не отримали відповіді для чого їй на міст. За словами ОСОБА_3 , доходило до абсурдного. Він розповідає, як ОСОБА_1 запевняла, що її «Тойота» є громадським транспортом, бо вона є громадянином України».

Позивач зазначає, що цей коментар вплинув на її ділову репутацію, оскільки станом на 16 вересня 2019 року коментар командира четвертої роти ОСОБА_3 переглянули 1 396 читачів, також після публікації йдуть ганебні коментарі на адресу позивача від читачів. Інформація стосовно позивача, що міститься в інтернет-виданні «20 хвилин. Вінниця», не дивлячись на те, що позивач довела свою невинуватість в суді, й досі розміщена на веб-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2. Про те, що інформація дотепер не видалена з сайту, позивач дізналась від знайомих влітку 2019 року і це дуже її хвилює, так як відомості, що зазначені у згаданому вище виданні є неправдивими.

Тому, позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд: стягнути з Управління патрульної поліції міста Вінниці шляхом безспірного списання з Головного Управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на користь позивача моральну шкоду в розмірі 97 260 грн; визнати недостовірною інформацію та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» в інтернет виданні «20 хвилин. Вінниця» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 та зобов`язати Корпорацію «Медіа Корпорація «RIA» видалити таку інформацію; стягнути з Управління патрульної поліції міста Вінниці шляхом безспірного списання з Головного Управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2 689, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 500 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з його недоведеністю.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління патрульної поліції міста Вінниці шляхом безспірного списання з Головного Управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 11 808 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У липні 2020 року Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2019 року у вказаній вище справі, в якій просило скасувати оскаржувану постанову, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Предметом спору в цій справі є стягнення з Управління патрульної поліції міста Вінниці шляхом безспірного списання з Головного Управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на користь позивача моральну шкоду в розмірі 9 7260 грн; визнання недостовірною інформацію та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» в інтернет виданні «20 хвилин. Вінниця» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 та зобов`язання Корпорацію «Медіа Корпорація «RIA» видалити таку інформацію.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Вінниці, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Корпорації «Медіа корпорація «RIA», Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «RIA» про відшкодування моральної шкоди, визнання недостовірною інформації і такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію, зобов`язання вчинити діївідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська