Справа № 472/375/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" серпня 2020 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Тарєлкіной Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема із житлового будинку із надвірними побутовими і господарчими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 .

Позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка у порядку встановленому законом. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на успадкований житловий будинок не може у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно та відсутністю інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вищезазначений житловий будинок за спадкодавцем.

Позивач зазначає, що її чоловік ОСОБА_5 за життя був власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому право власності на вказане майно повинно перейти до неї, як до спадкоємця, яка прийняла спадщину.

Оскільки нотаріально оформити своє право на спадщину позивач не може, вона звернулась з вказаним позовом до суду та просить визнати за нею право власності на успадкований після смерті чоловіка житловий будинок.

Для підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, разом з позовною заявою, надійшло клопотання позивача про витребування спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 27.04.2020 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Крім того, зазначеною ухвалою від Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області витребувано копію спадкової справи № 223/05, заведену після смерті ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_6 до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують повністю.

Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Соболь Ю.С. в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника селищної ради, позов визнають повністю.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Але до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність та проти задоволення позовних вимог не заперечують.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , смерть якого була зареєстрована 25.03.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 41/а.с. 10/.

Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої, зокрема, увійшло право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, тому право на спадщину у порядку ч. 1 ст. 1261 ЦК України отримала дружина ОСОБА_1 , тобто позивач по справі, та діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто треті особи.

Родинні відносини між позивачкою та спадкодавцем підтверджені свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » /а.с. 15/.

Матеріалами спадкової справи № 223/2005 встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , подавши 19.05.2005 року до Веселинівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини /а.с. 70/.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 подавши до Веселинівської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини /а.с. 70 на звороті/.

Інших спадкоємців які б прийняли спадщину судом не встановлено.

Згідно довідки Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області ОСОБА_4 був зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 06.05.1977 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті за цією адресою були зареєстровані і проживали: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.05.1977 року по теперішній час /а.с. 11/.

Разом з тим, Веселинівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Хоменко О.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та видано на руки довідку роз`яснення про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 778/02-14 від 19.12.2019 року /а.с. 14/. Причину відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус обґрунтував тим, що позивачкою не надано для видачі свідоцтва про право на спадщину ніякого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, а саме на житловий будинок, та відсутністю інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вищезазначений житловий будинок за спадкодавцем.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності.

Судом встановлено, що 16.10.1970 року рішенням виконкому Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 415 ОСОБА_4 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР. /а.с. 16-19/.

29.05.1978 року ОСОБА_4 на житловий будинок було виготовлено технічний паспорт, інвентарна справа № 1081 від 29.05.1978 року /а.с.20-21/.

Відповідно до довідки Веселинівської філії ММБТІ від 29.10.2019 року № 254, право власності на житловий будинок, розташованого за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано за жодним власником. Інвентарна справа № 1081 від 29.05.1978 р. /а.с.22/

Стаття 100 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, жилий будинок.

Згідно ст. 101 ЦК УРСР в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Згідно п. 20 Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР на підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок (домоволодіння) власникові видається свідоцтво про це.

Згідно Інструкції до документів, на підставі яких проводилась реєстрація будинків та домоволодінь відносилось свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Таким чином, аналізуючи перевірені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 за життя набув право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно вимог діючого на той час законодавства, але державну реєстрацію цього права не здійснив. Разом з тим, зі змісту зазначених вище нормативно-правових актів, які були чинними на час набуття права власності спадкодавцем на житловий будинок, вбачається те, що виникнення права власності на житлові будинки і споруди не залежало від державної реєстрації такого права.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 за життя набув право власності на житловий будинок, а позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка у встановленому законом порядку та неможливість оформлення нею своїх спадкових прав у нотаріуса,зазначене право власності на спадкове майно повинно перейти до позивача, а тому суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 16, 1218, 1223, 1268-1270 ЦК України та ст.ст. 76, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіТустановський А.О.