Справа № 350/1242/18
Провадження № 22-ц/4808/166/20
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.

з участю представника апелянта Мусієнко М.Б. , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, відділ державної реєстрації Тисменицької районної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Новітні енергозберігаючі системи опалення» про застосування наслідків недійсності правочину, визнання прав іпотекодержателя та відновлення обтяжень, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене у складі судді Пулика М.В. 31 жовтня 2019 року в с-щі Рожнятів,

в с т а н о в и в:

09.07.2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., відділ державної реєстрації Тисменицької районної державної адміністрації про застосування наслідків недійсності правочину, визнання прав іпотекодержателя та відновлення обтяжень.

Позов мотивовано тим, що 18.07.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №184/ФКВ-07, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 72 640 доларів США зі сплатою 11,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 17.07.2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 18.07.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та відповідачем був укладений іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку ТОВ «Укрпромбанк» передано майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне у іпотекодавця в майбутньому, а саме: майнові права на будинок АДРЕСА_1.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором №184/ФКВ-07 від 18.07.2007 року.

08.10.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №2, відповідно до якого права вимоги перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Авістар».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», та зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання, що передані згідно Акту приймання-передачі прав вимоги від 08.10.2014 року за договором купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року.

Посилаючись на те, що на даний час права ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержателя за іпотечним договором від 18.07.2007 року в повному обсязі не відновлені, позивач просив застосувати до відносин сторін наслідки недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року шляхом визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором) за кредитним договором від 18.07.2007 року №184/ФКВ-07, визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (іпотекодержателем) за іпотечним договором від 18.07.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Строєвим О.С. за реєстровим номером 1562, а також внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо «Відомостей про суб`єктів» в записі про іпотеку номер 5860387 та замінити іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» на іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 14.12.2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення».

Рішенням Рожнятівського районного суду від 31.10.2019 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, відділ державної реєстрації Тисменицької районної державної адміністрації, ТОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» про застосування до відносин сторін наслідки недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року шляхом визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором) за кредитним договором від 18.07.2007 року №184/ФКВ-07 та стороною (іпотекодержателем) за іпотечним договором від 18.07.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Строєвим О.С. за реєстровим номером 1562, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо «Відомостей про суб`єктів» в записі про іпотеку номер 5860387 та заміну іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» на іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року встановлено недійсність договору купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року, а тому позивач набув право застосування наслідків недійсності правочину. Проте, позов не містить правових обґрунтувань порушення прав ПАТ «Дельта Банк» відповідачем ОСОБА_2 , останній є стороною кредитного та іпотечного договорів, однак не є стороною договору, який судом визнано недійсним, а тому не може вважатися належним відповідачем у справі. Також суд не наділений повноваженнями вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд залишив поза увагою те, що позов ПАТ «Дельта Банк», крім вимоги про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містить також вимоги про визнання прав, а саме визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором, іпотекодержателем) за кредитним договором №184/ФКВ-07 від 18.07.2007 року та іпотечним договором від 18.07.2007 року, укладеним з ОСОБА_2 , тобто іншою стороною (позичальником, іпотекодавцем), яким є саме відповідач ОСОБА_2 .

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено право заявити вимогу про застосування наслідків недійсності правочину як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Така вимога може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

ПАТ «Дельта Банк» заявило вимогу про застосування наслідків недійсності правочину, як самостійну, після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення про недійсність правочину. Таке рішення прийнято позивачем у зв`язку з невизнанням відповідачем прав ПАТ «Дельта Банк» як кредитора та іпотекодержателя за договорами кредиту та іпотеки, укладеними 18.07.2007 року з ОСОБА_2 .

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив та зазначив, що позивач уже захистив свої порушені права як кредитор та іпотекодержатель від незаконного посягання на них ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» в рамках господарського судочинства, оскільки Господарським судом міста Києва визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», та зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них та договорів забезпечення. 31.05.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» передало ПАТ «Дельта Банк» оригінали вищевказаних документів, в тому числі оригінал кредитного договору №184/ФКВ-07 від 18.07.2007 року та іпотечного договору від 18.07.2007 року, укладених з ОСОБА_2 . Таким чином, порушені права позивача відновлені ще за місяць до подання даного позову.

Щодо тверджень апелянта про невизнання відповідачем прав ПАТ «Дельта Банк» як кредитора та іпотекодержателя за кредитним та іпотечним договорами від 18.07.2007 року, то ним не наведено коли, як та за яких обставин відповідач порушив (не визнав) його права.

Крім того, представник відповідача зауважив, що 01.06.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. були внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змінено іпотекодержателя ТОВ «Укрпромбанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 13461388 від 31.05.2014 року. Визнаний господарським судом недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., не має ніякого відношення до змін в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки такі зміни вчинені за пів року до укладення недійсного правочину та посвідчення його іншим нотаріусом.

Посилаючись на наведене, просив залишити апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідач та його представник доводи апеляційної скарги заперечили з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.07.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №184/ФКВ-07, згідно умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 72 640 доларів США зі сплатою 11,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 17.07.2017 року (а.с. 20-25 в т. 1).

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 18.07.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Строєвим О.С. та зареєстрований в реєстрі за №1562, згідно умов якого в іпотеку ТОВ «Укрпромбанк» передано майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне у іпотекодавця в майбутньому, а саме: майнові права на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 26-27 в т. 1).

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило), а ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним та іпотечним договорами від 18.07.2007 року, укладеними з ОСОБА_2 (а.с. 28-29 в т. 1).

08.10.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги №2, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» продало (відступило) права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» (а.с. 224-228 в т. 1).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрований в реєстрі за №1197, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», та зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання, що передані згідно Акту приймання-передачі прав вимоги від 08.10.2014 року (а.с. 159-175 в т. 1).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України, відповідно до ч.ч. 1-5 якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно позовної заяви позивач звернувся в суд за захистом свого права з вимогою застосувати наслідки недійсності правочину, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року у справі №910/15048/16 та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Встановлено, що сторонами недійсного договору купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року були ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар».

Водночас, відповідач ОСОБА_2 є стороною (позичальником) за кредитним договором №184/ФКВ-07 від 18.07.2007 року та стороною (іпотекодавцем) за іпотечним договором від 18.07.2007 року, предметом якого є майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне у іпотекодавця в майбутньому, а саме: майнові права на будинок АДРЕСА_1, де іншою стороною (іпотекодержателем) виступає ТОВ «Укрпромбанк».

Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституція - це поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоду, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах.

За правилами цієї статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише щодо сторін такого правочину, тобто за умовами недійсного правочину договору купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», як сторону недійсного договору, повернути ПАТ «Дельта Банк», як іншій стороні правочину, оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач ОСОБА_2 не визнає ПАТ «Дельта Банк» іпотекодержателем або оспорює його права за іпотечним договором від 18.07.2007 року.

Наведеним спростовуються доводи апелянта, що суд залишив поза увагою те, що позов ПАТ «Дельта Банк», крім вимоги про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містить також вимоги про визнання прав, а саме визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором, іпотекодержателем) за кредитним договором №184/ФКВ-07 від 18.07.2007 року та іпотечним договором 18.07.2007 року, укладеними з ОСОБА_2 , тобто іншою стороною (позичальником, іпотекодавцем), яким є саме відповідач ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає, що оскільки ОСОБА_2 не був стороною договору купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», який рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року визнано недійсним, та наслідки недійсності якого просить застосувати позивач, то, відповідно, ОСОБА_2 не може вважатися належним відповідачем у справі, оскільки вимоги на виконання недійсного правочину за правилами реституції можуть бути пред`явлені тільки стороні недійсного правочину.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов не містить правових обґрунтувань порушення прав ПАТ «Дельта Банк» відповідачем ОСОБА_2 , останній є стороною кредитного та іпотечного договору, однак не є стороною договору, який судом визнано недійсним, а тому позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав кредитора та іпотекодержателя, на захист яких він звернувся в суд з даним позовом.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 31 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Максюта

Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року