ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2012/8857/2012 Головуючий суддя І інстанції Срокіна І.І.
Провадження № 22-ц/818/529/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із договорів споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2013 року, ухвалене у складі судді Срокіної І.І., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2012 року представник позивача звернувся до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог зазначав, що відповідно до умов договору про відкриття відновлюваної кредитної лінії № КЛ3204/08 від 24.04.2008, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідачу надані в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності кредитні ресурси шляхом відкриття карткового рахунку, на якому враховуються операції, здійснюються з використанням картки VISA CLASSIK, відновлюваної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту 3 000,00 доларів США, зі сплатою 15 % за користування Кредитними ресурсами із строком користування до 22.04.2010.

Згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов`язався у встановлений договором строк повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними та комісійну винагороду. Сплату кредиту, процентів за користування наданим кредитом та комісійної винагороди відповідач повинен був здійснювати на умовах кредитного договору.

Пунктом 6.1. Кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення відповідачем термінів платежів, передбачених Кредитним договором. Сплата пені не звільняє відповідача від зобов`язання сплатити проценти за користування Кредитними коштами.

Зазначав, що позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення кредиту, але заборгованість за кредитним договором ним не погашена.

Станом на 11.09.2012 заборгованість відповідача складає 206 588,99 грн.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом по договору про відкриття кредитної лінії у розмірі 206 588, 99 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 065, 88 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2013 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (п/р № НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ філії - 06717756, МФО - 350697) заборгованості за кредитом по договору про відкриття кредитної лінії № КЛ3204/08 від 24.04.2008 у розмірі 206 588 (двісті шість тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 58 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (п/р № НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ філії - 06717756, МФО - 350697) судовий збір у розмірі 2 065 (дві тисячі шістдесят п`ять) грн 88 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Лишняк І.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, є таким, що постановлено із прямим порушенням норм процесуального права, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказано, що із резолютивної частини оскаржуваного судового рішення не вбачається за який період судом стягується на користь позивача вказана сума заборгованості та з чого вона складається

Послалась на те, що наданий разом із позовною заявою розрахунок суми заборгованості по кредитному договору з 24.04.2008 по 11.09.2012 є не зрозумілий за яким формулами, на підставі яких ставок та на які суми заборгованості Позивач розраховував проценти та пеню, а також за яким саме офіційним курсом валют Національного банку України.

Зауважила, що із наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір заборгованості та процентів по кредиту перераховувався за офіційним курсом НБУ станом на 11.09.2012. Станом на 11.09.2012 Національним банком України встановлено офіційний курс гривні відносно долару США, який дорівнює 7,99 грн за 1 долар США. Однак, виходячи з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості, заявлені позивачем до стягнення у гривні, дещо не відповідають сумам заборгованості наведеним в розрахунку в іноземній валюті в перерахунку на гривню за курсом НБУ встановленим станом на 11.09.2012.

Із посиланням на правову позиція, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, вказала, що за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 22 квітня 2010 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 22 квітня 2010 року боржник мав, зокрема, з 26 числа поточного місяця до 05 числа наступного місяця, проводити зменшення розміру позикової заборгованості, яка утворилась на початок дня 26 числа поточного місяця, на розмір процентів по кредиту, розрахованих за користування кредитними ресурсами в період з 26 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця (пункт 3.2.1. Договору). Починаючи з 23 квітня 2010 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Одночасно з цим, позивач безпідставно та необґрунтовано здійснив нараховування процентів за кредитом після 22.04.2010, у подвійному розмірі, як вбачається з наданого ним розрахунку.

Вказала, що оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 23 квітня 2010 року по 11 вересня 2012 року позовна давність не може бути застосована, а сама така вимога є необґрунтованою. До того ж, оскільки прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором розпочалось ще з 05.08.2008, то станом на 24.10.2012 (дата звернення до суду з позовом) позивачем було допущено пропуск строків позовної давності по стягненню процентів за кредитом за період з 01.07.2008 по 23.10.2009. Таким чином, суд першої інстанції мав можливість стягнути з ОСОБА_1 проценти за кредитом лише в межах строку позовної давності за період з 24.10.2009 по 24.10.2012 у розмірі 223,86 доларів США, що за курсом валют встановленим Національним банком України станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення - 26.02.2013 (7,99 грн./долар США) складало 1 788,64 грн (одна тисяча сімсот вісімдесят вісім гривень 64 коп.).

Зауважила, що оскільки прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором розпочалось ще з 05.08.2008, то станом на 24.10.2012 (дата звернення до суду з позовом) позивачем було допущено також пропуск строків позовної давності по стягненню з відповідача пені. Враховуючи, що позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута пеня, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - 22 квітня 2010 року, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду.

Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року на підставі клопотання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в порядку правонаступництва був замінений позивач на ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (т. 1 а. с. 256, 257-258).

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, представників відповідача, за відсутності представника позивача, належним чином повідомленого про розгляд справи, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності згідно положень ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № КЛ3204/08 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 доларів США зі строком користування до «22» квітня 2010 року із сплатою за процентною ставкою 15% річних встановленою у п. 4.1. договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії (т. 1 а. с.6-7).

Відповідно до п.3.2. Кредитного договору Позичальник, зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за кредитним договором, до 22 квітня 2010 року.

Пунктом 3.2.1 Встановлено обов`язок позичальника з 26 числа поточного місяця до 5 числа наступного місяця, проводити зменшення розміру позикової заборгованості, яка утворилась на початок дня 26 числа поточного місяця, на розмір процентів по кредиту, розрахованих за користування кредитними ресурсами в період з 26 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця.

Щомісяця, в термін до 30 числа поточного місяця, з`являтися до Банку та отримувати виписку по картрахунку з вказаною у ній сумою поточної основної позичкової заборгованості, що виникла.

Пунктом 3.3 встановлено право банку проводити списання необхідних сум, за умови їх наявності, з картрахунку Позичальника і зараховувати їх в рахунок погашення позичкової заборгованості та процентів за користування Кредитними ресурсами, у тому числі і при настанні термінів повернення кредиту або процентів, передбачених п. 3.2., 4.3., 4.4. або іншими пунктами цього Договору.

Відповідно до пункту 4 Кредитного договору Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами.

Позичальник сплачує проценти щомісячно, в день нарахування процентів. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за користування Кредитними коштами в період з попереднього по поточний день нарахування процентів.

Пеня сплачується відповідно до п. 6.1. договору у разі порушення позичальником термінів платежів, передбачених п. 3.2., 4.3, 4.4.

Кредитні кошти відповідачу були надані, свої зобов`язання позивач виконав.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції на підставі розрахунку та умов договору кредиту дійшов висновку, що станом на 11.09.2012 заборгованість ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії складає 206 588, 99 гривень, з яких:

-сума заборгованості по простроченому кредиту без урахування пені за прострочені платежі складає 52 279,97 гривень;

-пеня за прострочення погашення кредиту - 154 309,02 гривень.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про розмір заборгованості, що підлягає стягненню, з огляду на наступне.

Відповідач ОСОБА_1 всупереч положенням ст. 128 ЦПК України не був повідомлений належним чином судом про розгляду цієї справи судом, жодних судових повісток, ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову він не отримував.

Внаслідок цього, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, колегія суддів з урахуванням принципу пропорційності, вважає за можливе переглянути цю справу з урахуванням наданих відповідачем заперечень проти позову та заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.

У даному випадку підлягає застосуванню правові висновки щодо застосування норм права щодо нарахування процентів та неустойки за договором кредиту та відповідальності за порушення обов`язків за цим договором, а також щодо перебігу строків позовної давності, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

У разі спливу позовної давності за основною вимогою - то вона спливає й до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припиняється зі спливом строку кредитування, а вимогу про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду необхідно вважати необґрунтованою.

Згідно п. 3.2 кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти до 22.04.2010. Відповідно до п. 3.2.1 цього договору відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом (т. 1 а. с. 6 на звороті). Отже згідно із згаданою правовою позицією, яка була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та згідно із наданим позивачем розрахунку, яка всупереч процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не була спростована, - колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги лише стосовно стягнення основної заборгованості, 3000 доларів США, заборгованості простроченої за кредитом - 23,41 долар США, нарахованих відсотків по заборгованості - 959,39 доларів США, нарахованих відсотків по простроченій заборгованості - 43,37 доларів США, а всього 4026,17 доларів США, що станом на 11.09.2012 за офіційним курсом НБУ 7,99 за один долар складало еквівалент 32169,10 грн, яка існувала на день повернення кредиту, 22.04.2010, в межах загального трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, яка не спливла на день звернення до суду з позовом, 24.10.2012. Заявлені позовні вимоги про стягнення відсотків, які нараховувалися після припинення дії договору кредиту є необґрунтованими і тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

На день звернення до суду з позовом, 11.09.2012, вже спливла передбачена п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), вона почала спливати згідно згаданої правової позиції Великої Палати Верховного Суду - з визначеного сторонами у кредитному договорі дня для повернення кредиту та відсотків, 22.04.2010. Тому відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України це є підставою для відмови у позові про стягнення пені за прострочення погашення кредиту в сумі 154 309,02 грн.

Таким чином, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд помилися із застосуванням норм матеріального права та порушив норми процесуального права, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює оскаржуване рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням зменшення розміру стягнення необхідно пропорційно зменшити розмір відшкодування позивачу сплаченого за подачу позову судового збору.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2013року - змінити.

Зменшити розмір стягнення та стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» () заборгованості за кредитом по договору про відкриття кредитної лінії № КЛ3204/08 від 24.04.2008 р. у розмірі 4026,17 доларів США, що станом на 11.09.2012 за офіційним курсом НБУ складало еквівалент 32169,10 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3000 доларів США, заборгованість прострочена за кредитом - 23,41 долар США, нараховані відсотки по заборгованості - 959,39 доларів США, нараховані відсотки по простроченій заборгованості - 43,37 доларів США, задовольнивши позов частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 330,54 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.