Справа № 408/2260/20-ц
Провадження № 2/408/1650/20
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

10 серпня 2020 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Булгакова Г.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП « ОСОБА_2 » про зміну причини звільнення та стягнення моральної шкоди за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить зобов`язати відповідача змінити дату його звільнення з роботи в ФОП « ОСОБА_2 », формулювання правової підстави звільнення та клопоче про його звільнення від сплати судового збору.

Вивчивши подану заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст.175-177 ЦПК України з огляду на настуне.

Так, ч.5 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до п.8 ч. 3 ст 175 ЦПК позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги та викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а й мають бути зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Суд звертає увагу на те, що згідно ч.2 ст. 47 КЗпПУ у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Як вбачається зі змісту позовних вимог наказ про звільнення має бути основним доказом неправомірних на думку позивач дій відповідача при звільненні з роботи.

Однак при вивченні позовної заяви та додатків до неї судом встановлено, що позивач не додав до позовної заяви копії наказу про його звільнення з роботи в ФОП « ОСОБА_2 », в якому за його доводами вказана правова підстава та дата його звільнення, або доказів, вжитих позивачем щодо його витребування у роботодавця, що вказує на порушення ч.5 ст. 177 ЦПК України.

Також вивченням змісту прохальної частини позову встановлено, що остання містить позовні вимоги, що стосуються зобов`язання відповідача змінити дату звільнення позивача з роботи в ФОП « ОСОБА_2 » та формулювання правової підстави звільнення, водночас зі змісту своєї назви позовна заява стосується зміни причини звільнення та стягнення моральної шкоди за час вимушеного прогулу, що вказує на невизначеність позовних вимог, отже на порушення ч.1 ст. 13 ЦПК України.

Даючи оцінку клопотанню позивача щодо звільнення його від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», приходжу до висновку, що останнє не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги стосуються трудових правовідносин позивача з відповідачам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Водночас в позовній заяві позивач висуває інші вимоги, ніж передбачені вищевказаною нормою (зміна правових підстав та дати звільнення), та не надає підстав звільнення його від сплати судового збору відповідно до вказаного пункту ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Також до позовної заяви позивач додав докази щодо наявності в останнього інвалідності ІІІ групи, однак згідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - особи з інвалідністю I та II груп.

Отже правові підставі звільнення позивача від сплати судового збору відсутні.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при подачі фізичною особою позовної заяви немайного характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. З огляду на те, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2020 року складає 2102 грн, розмір судового збору в цьому позові складає 840,80 грн за одну позовну вимогу.

Згідно ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи, що в позовній заяві вбачаються дві позовні вимоги немайнового характеру (зміна правових підстав та дати звільнення) загальний розмір судового збору в цьому позові складає 1681,60 грн.

Відповідно до положень ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись ст. ст. 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП « ОСОБА_2 » про зміну причини звільнення та стягнення моральної шкоди за час вимушеного прогулу - залишити без руху. Для усунення недоліків позивачеві надати строк терміном десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачеві, що у разі не усунення недоліків в строк наданий судом, позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачеві за вказаної ним адресою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Булгакова