Справа № 645/6826/19
Провадження № 2/645/413/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Горпинич О.В.,

за участю секретаря Романюк А.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Познахірєвої Ю.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської медичної академії післядипломної освіти про встановлення факту невиконання рішення суду, стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду, вимушеного прогулу, недоплаченої відпустки, та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в остаточно уточненій 08.07.2020 року редакції позову просив визнати факт невиконання рішення від 29.05.2019 року Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі № 645/2856/18 в частині негайного поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді директора Навчально - наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти з вини Харківської медичної академії післядипломної освіти; стягнути з ХМАПО на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 29.05.2019 року по справі № 645/2856/19 та вимушеного прогулу з 30.06.2019 року по 30.09.2019 року, включно та щорічної відпустки з 01.10.2019 року по 26.11.2019 року у загальному розмірі 100 075, 22 грн.; стягнути з ХМАПО на його користь на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року частково задоволено його позовні вимоги: визнано незаконним звільнення з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії ХМАПО; поновлено на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії ХМАПО; стягнуто з ХМАПО середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення, тобто з 16.04.2018 року по 29.05.2019 року, включно у розмірі 211 075, 20 грн.; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць; стягнуто на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. та судові витрати. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Листом № 01-10/1118 від 03.06.2019 року ректор ХМАПО Хвисюк О.М. відмовився виконати рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Негайне виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ННІС ХМАПО не відбулося, оскільки останній був поновлений на посаді тільки наказом № 159-к від 27.09.2019 року, а не з 30.05.2019 року. Через порушення ректором ХМАПО в частині негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ННІС ХМАПО, утворився вимушений прогул з 30.05.2019 року по 30.09.2019 року, що складає 86 робочих днів, тому ХМАПО повинні сплатити 75 019, 55 грн. Крім того, згідно Постанови Кабінету Міністрів № 36 від 23.01.2019 року підвищено з 01.01.2019 року на 11 відсотків посадові оклади науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти державної та комунальної форми власності, перелік посад яких затверджено постановою КМУ від 14.06.2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників». На підставі Постанови КМУ № 36 від 23.01.2019 року у ХПАМО та наказом ректора ХМАПО від 28.12.2019 року № 219/1-к «Про підвищення посадових окладів науково-педагогічних працівників» у ХМАПО з 01.01.2019 року та з 01.01.2020 року відбулися підвищення посадових окладів співробітників на 11 відсотків за кожен рік (коефіцієнт підвищення окладу директора ННІС ХМАПО ОСОБА_1 , як того вимагає пункт 1-постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100, дорівнює 1,11). Вважав доцільним проведення перерахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу для стягнення різниці середнього заробітку, як компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 на 2019 рік на посаді директора ННІС ХМАПО встановлений рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року, в якому вказувалося, що середньоденний заробіток позивача повинен бути встановлений з 01.01.2019 року по 29.01.2019 року в сумі 903,85 грн. Відкоригована, згідно з п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, середньоденна заробітна плата на 2020 рік ОСОБА_1 на посаді директора ННІС ХМАО складає: 903,85 грн.+11% від 903,85 грн. = 903,85 грн. + 99,42 грн. = 1003, 27 грн. Через порушення ректором ХМАПО Хвисюком О.С. ст. 430 ЦПК України та не виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року по справі № 645/2856/18 в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ННІС ХМАПО у позивача утворився вимушений прогул з 30.05.2019 року по 30.09.2019 року, що складає 86 робочих днів. Таким чином, відкоригований середній заробіток ОСОБА_1 на посаді директора ННІС ХМАПО за час вимушеного прогулу за 86 робочих днів 2019 року становить 86х1003,27=86281,22 грн.. Також відповідачем не було в повному обсязі виконано рішення суду. ОСОБА_1 , як директор ННІС ХМАПО знаходився в щорічній відпустці з 01.10.2019 року по 26.11.2019 року. Розрахунок середньоденної зарплати для оплати щорічної відпустки повинен поводитися виходячи з середньої заробітної плати за квітень-травень 2019 року, яка дорівнює 15 076,80 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем рішення Фрунзенського районного суду від 29.05.2019 року та не поновлення в повному обсязі його трудових прав, розрахунок середньоденної зарплати для оплати періоду щорічно відпустки відповідач проводив, взявши за основу нарахування тільки 4 місяці, в яких вказав дійсну заробітну плату за 8 місяців, в яких він не сплачував позивачу заробітну плату. Відповідачем були сплачені відпускні за жовтень 2019 року - у розмірі 10540, 98 грн., листопад 2019 року - 9135,52 грн. Тобто різниця між фактично сплаченими грошовими коштами та належними до сплати в розмірі середньої заробітної плати становить: за жовтень 2019 року 15076,80 грн. - 10540,98 грн.= 4535,82 грн.; за листопад 2019 року 15076,80 - 9135,52 грн.= 5941,28 грн.. Відкоригована згідно з п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за 2019 рік ОСОБА_1 на посаді директора ННІС ХМАПО буде складати 15076,80 грн.+11% від 15076,80 грн.=15076,80 грн.+ 1658,45 грн.= 16735,25 грн. Тому розрахунок середньоденної заробітної плати для оплати періоду щорічної відпустки ОСОБА_1 , як директора ННІС ХМАПО повинен проводитися виходячи з середньої заробітної плати за квітень - травень 2019 року, після коригування згідно з п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.995 року № 100 та дорівнює: 15076,80 грн.+11% від 15076,80 грн.=15076,80 грн.+ 1658,45 грн.=16 735, 25 грн. Тоді різниця між фактично сплаченими грошовими коштами та належними до сплати в розмірі середньої заробітної плати повинна скласти за жовтень 2019 року 16735,25 грн. - 10540,98 грн. = 6194,27 грн., за листопад 2019 року 16 735,25 грн. - 9 135,52 грн.= 7599,783 грн.. Загальна сума несплаченої скорегованої згідно з п. 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 щорічної відпустки з 01.10.2019 року по 26.11.2019 року ОСОБА_1 буде складати 6194,27 грн. + 7599, 73 грн. = 13 7944 грн.. Відкоригований згідно з п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 загальний розмір компенсації за затримку виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі від 29.05.2019 року № 645/2856/18 в частині негайного поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді директора ННІС ХМАПО з вини ХМПАО становить: 86281,22 грн. + 13794 грн. = 100 075, 22 грн. Також позивач вказував, що відповідачем порушене, гарантоване Державною право на труд, у зв`язку з чим заподіяно моральної шкоди через негативні зміни у житті: позивач зазнав переживання, емоційні реакції при згадуванні проблем (нервозність, дратівливість, реакція замикання, побоювання за майбутнє), важкість виконання повсякденних обов`язків, постійна фіксованість уваги до проблеми, втрата роботи та незаконне звільнення. Відмова у негайному виконанні рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць унеможливило займання наукою, закінчення докторської дисертації, допомогу учням з їх дисертаційними роботами, порушило багаторічні налагоджені наукові зв`язки в різних країнах світу, що призвело до зниження наукового престижу та ділової репутації, відірваність від активного соціального життя.

На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.

Протоколом автоматизованого розподілу судової прави між суддями від 29.10.2019 року визначеного головуючого суддю по даній справі - Шевченко Г.С..

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 27.11.2019 року.

27.11.2019 року від представника ХМАПО надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до справі, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

27.11.2019 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова задоволено клопотання ОСОБА_1 , витребувано у ХМАПО розрахунок середньоденної зарплати для оплати період щорічної відпустки ОСОБА_1 з 01.10.2019 року по 26.11.2019 року.

09.12.2019 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, який залучений до справи.

09.01.2020 року представник ХМАПО подала клопотання про повернення заяви позивачу.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.01.2020 року у задоволенні клопотання представника ХМАПО про повернення заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачу - відмовлено.

11.01.2020 року представником ХМАПО подано заяву про відвід судді.

13.01.2020 року провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді.

14.01.2020 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника ХМАПО про відвід судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С.

17.01.2020 року відновлено провадження по даній справі.

25.03.2020 року від представника ХМАПО адвоката Скребець О.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із знаходженням судді Шевченко Г.С. з 18.05.2020 року у відпустці по вагітності та пологам, визначено головуючого суддю - Горпинич О.В..

21.05.2020 року справу прийнято до провадження, призначено судове засідання на 18.06.2020 року.

18.06.2020 року судове засідання відкладено на 08.07.2020 року у зв`язку з неявкою представника відповідача.

08.07.2020 року судове засіданні повторно відкладено на 31.07.2020 року у зв`язку з неявкою представника ХПАМО.

В судовому засіданні 31.07.2020 року присутній позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення.

Присутня в судовому засіданні 31.07.2020 року представник ХМАПО Познахірєва Ю.П. позовні вимоги визнала частково, а саме: вважала обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ХМАПО середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та щорічної відпустки в сумі 100 075,22 грн., в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди покладалася на розсуд суду.

За ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 ЦК України).

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 на посаді директора навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії ХМАПО, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення, тобто з 16.04.2018 року по 29.05.2019 року, включно у розмірі 211 075 грн., допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, стягнуто з ХМАПО на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

ОСОБА_1 звернувся до ректора ХМАПО із заявою від 31.05.2019 року якою просив забезпечити виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року по справі № 645/2856/19 в частині негайного виконання рішення суду про поновлення його на посаді директора навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії ХМАПО та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заява отримано ХМАПО 31.05.2019 року (том 1 а.с. 35).

Листом від 03.06.2019 року за підписом ректора ХМАПО на адресу ОСОБА_1 направлено відповідь, згідно якої повідомлялося: розглянувши заяву від 31.05.2019 року, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (том 1 а.с. 37).

ОСОБА_1 звернувся із заявою до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області щодо невиконання рішення суду та 11.06.2019 року були внесені відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України (том1 а.с.38,39).

09.07.2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ректора ХМАПО із заявою про виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року щодо поновлення на посаді, яке отримано ХМАПО 09.07.2019 року (том 1 а.с.49).

23.07.2019 року за підписом ректора ХМАПО Хвисюка О.М. на адресу ОСОБА_1 направлено листа яким повідомлялося, що Фрунзенським районним судом м. Харкова від 29.05.2019 року прийнято рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії ХМАПО, з метою виконання цього рішення ХМАПО звернулися за роз`ясненнями до суду, станом на 23.07.2019 року очікується рішення апеляційного суду за цим питанням (том 1 а.с.55).

Листом від 02.08.2019 року за підписом ректора ХМАПО Хвисюка О.М. повідомлявся ОСОБА_1 , що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії ХМАПО, з метою виконання цього рішення ХМАПО звернулися за роз`ясненнями до суду, станом на 23.07.2019 року очікується рішення апеляційного суду за цим питанням (том 1 а.с.56).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.06.2020 року у задоволенні заяви ректора ХПАМО про роз`яснення рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ХМАПО, треті особи: Хвисюк О.М. , НАЗК про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату компенсації, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди - відмовлено (том 1 а.с.40).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 29.05.2020 року ХМАПО подало апеляційну скаргу та ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.07.2019 року (том 1 а.с. 44) відмовлено в задоволенні клопотання ХПАМО про зупинення виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року, відкрите апеляційне провадження.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18.09.2019 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року змінено в частині назви структурного підрозділу установи, в іншій частині рішення суду - залишено без змін (том 1 а.с. 72-121).

Наказом ректора ХМАПО від 27.09.2019 року за № 159-к скасовано наказ від 15.04.2018 року № 60-к щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології ХМАПО та поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Навчально- наукового інституту стоматології ХМАПО (том 1 а.с. 57).

Тобто, судом встановлено, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року в частині негайного виконання про поновлення на посаді ОСОБА_1 виконано ХМАПО тільки 27.09.2019 року.

В матеріалах справи міститься постанова про накладення штрафу від 23.08.2019 року, прийнята державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області, в постанові вказувалося, що боржником рішення суду про поновлення на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії ХМАПО ОСОБА_1 добровільно виконано не було. У зв`язку з чим накладено на боржника ХМАПО штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. (том 1 а.с. 46).

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 04.09.2019 року повторно накладено штраф в розмірі 10200 грн. за невиконання ХМАПО рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Науково-навчального інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії ХМАПО (том а.с.47).

Частина ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Стаття 430 ЦПК України передбачає, що суд допускає негайне виконання рішення суду у справах, зокрема, про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконання (п.4 ч.1 ст. 430).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєве важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

В своїх позовних вимогах позивач просив визнати факт невиконання рішення суду від 29.05.2019 року, проте згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Глава 6 ЦПК України передбачає розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких передбачений ст. 315 цього Кодексу.

Проте, встановлення факту невиконання рішення суду не потрібує окремих вимог, оскільки наслідком такого невиконання є цивільно-правова відповідальність, передбачена ст. 236 КЗпП.

Так, положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у виді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді відбулась саме з вини відповідача. Враховуючи наведені обставини та положення закону, наявність рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке відповідачем виконано із затримкою, в силу статті 236 КЗпП України, є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантується право кожної особи на звернення до суду з позовом стосовно захисту її прав та обов`язків цивільного характеру. У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд зазначив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина процесу розгляду справи судом.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

З урахуванням пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

У абзацах 4, 6 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 зазначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Абзацом 2 п. 4 розділу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

При розрахунку коштів, суд приймає до уваги те, що розмір середньоденного заробітку позивача встановлений рішенням Фрунзенського районного суду районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року та складає 903,85 грн. (том 1 а.с. 18-34).

Період невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить із 30 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року, тобто із затримкою у 86 робочих днів.

В матеріалах справи міститься наказ № 219/1-к від 28.12.2019 року ХМАПО «Про підвищення посадових окладів науково-педагогічних працівників», з якого вбачається, що згідно Постанови Кабінету Міністрів № 36 від 23.01.2019 року, відбулося з 01 січня 2019 року та з 01 січня 2020 року підвищення посадових окладів співробітників на 11 відсотків за кожен рік.

Тлумачення частини другої статті 235 КЗпП, пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, свідчить, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. При цьому, якщо за період від часу звільнення працівника до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу заробітна плата працівника підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Вказаний вище перелік посад, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» включає в себе й посаду керівника навчально-наукового інституту у складі вищого навчального закладу IV рівня акредитації, який відповідно до Статуту має ХМАПО.

За змістом пункту 10 Порядку, обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів

Відкоригована згідно з п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, середньоденна заробітна плата за 2020 рік позивача на посаді директор ННІС ХМАПО складає 1003,27 грн., тоді як відкоригований середній заробіток ОСОБА_1 на посаді директора ННІС ХМАПО за час вимушеного прогулу за 86 робочих днів 2019 року становить: 86 днів х 1003,27 грн. = 86 281, 22 грн.

Таким чином, розмір компенсації за час затримки виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді, із врахуванням коригування на коефіцієнт підвищення посадових окладів, становить 86 281,22 грн..

Дана сума підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується виплати щорічної відпустки ОСОБА_1 , то вимогами ст. 45 Конституції України закріплено право на відпочинок кожному, хто працює. При цьому, приписами частини 2 цієї ж статті визначено, зокрема, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Статтею 2 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП) встановлено, працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці тощо та інші пільги та соціальні гарантії.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відпустки» - державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Отже, згідно зі ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Надання працівникам часу для відпочинку для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєвих потреб та інтересів є прямим обов`язком роботодавця.

Згідно ч.3 ст.2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Так, пункт 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, визначає, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно із пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

При розрахунку середньої зарплати для оплати відпусток потрібно враховувати виплати за час, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, а за час вимушеного прогулу в результаті незаконного звільнення за працівником зберігається місце роботи та середній заробіток.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року та 30 травня 2019 року у справі № 750/9956/17.

Згідно довідки від 09.10.2019 року №01-10/1982 про суму виплаченого доходу і утримання податків за період з 16.04.2018 року по 27.09.2019 року, та з 01.10.2019 року по 26.11.2019 року за жовтень 2019 року виплачено ОСОБА_1 10540,98 грн., за листопад - 9135,52 грн.

За загальним правилом обчислення середньої зарплати для оплати відпусток здійснюється, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки (абз. 1 п. 2 Порядку № 100).

Згідно вищевказаного Порядку № 100 у Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Як вбачається із довідки №01-10/1092 заробітна плата за квітень, травень 2019 року становить 15076,80 грн., тоді як червень, липень, серпень, вересень 2019 року - нарахована заробітна плата зазначено як 0 грн.

Проте протягом травня - вересня 2019 року не було виконано рішення Фрунзенського районного суд м. Харкова від 29.05.2019 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ННСІ ХМАПО.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що розрахунок середньої зарплати для оплати період щорічної відпустки повинна проводитися, виходячи з середньої заробітної плати за квітень - травень 2019 року, яка становить 15076,80 грн.

Пунктом 10 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Аналізуючи зазначені правові норми, суд приходить до висновку, що у разі підвищення окладів (тарифних ставок) в розрахунковому періоді, за який здійснюється розрахунок середньої заробітної плати - проводиться коригування. Таким чином, суд приходить до висновку, що заробітна плата, яка враховується при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки позивача підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Суд погоджується із розрахунком приведеним позивачем, згідно якого несплаченої сумою за жовтень становить 6 194,27 грн., при цьому 15 076,80 грн.+11 % (1658,45 грн.) = 16735,25 грн. з врахуванням сплаченої суми в розмірі 10540,98 грн., різниця становить 6194,27 грн.; за листопад 16835,25 грн. з врахування сплаченої суми в розмірі 9135,52 грн., різниця становить 7599,73 грн., що, в свою чергу, разом дорівнює 13794 грн.

У відповідності до ст.ст.12,13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом за клопотанням учасників провадження. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справі не є обов`язком суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пленум Верховного Суду України в пункті 8 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 р. № 9 роз`яснив: з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не має права відмовити особі у прийнятті позовної заяви лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Стаття 55 Конституції України гарантує кожній людині право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Розрахунки позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, вимушеного прогулу та щорічної відпустки, не спростовані підприємством відповідача, навпаки, дані позовні вимоги в повному обсязі визнані представником ХМАПО.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 10000 грн., суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Положеннями статті 237-1 Кодексу Законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Так, встановлено факт порушення трудових прав ОСОБА_1 незаконним його звільненням, що на думку суду спричинило моральні переживання позивача через неправомірність дій роботодавця.

Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи ту обставину, що відповідачем було порушено трудові права позивача у зв`язку із невиконанням рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 року, через що був порушений його звичайний ритм життя та певні душевні хвилювання, в тому числі із необхідністю знову звертатися до судового захисту своїх порушених прав та необхідністю доведення перед судом правомірності своїх вимог, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає моральна шкода у розмірі 3 000 грн., з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись ст.ст.76-81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської медичної академії післядипломної освіти - задовольнити частково.

Стягнути з Харківської медичної академії післядипломної освіти на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 29.05.2019 року по справі №645/2856/18, вимушеного прогулу з 30 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року включно та щорічної відпустки з 01 жовтня 2019 року по 26 листопада 2019 року у загальному розмірі 100 075 (сто тисяч сімдесят п`ять) гривень 22 копійки.

Стягнути з Харківської медичної академії післядипломної освіти на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 05.08.2020 року.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач - Харківська медична академія післядипломної освіти, , м. Харків, вул. Амосова, 58;

Головуючий суддя: Горпинич О.В.