ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року

м. Чернівці

Справа № 724/569/20

провадження № 822/599//20-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів Одинака О.О., Перепелюк І.Б.,

за участю секретаря Вовкун Н.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2020 року,

головуючий у суді першої інстанції суддя Єфтеньєв О.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

ОСОБА_1 заявив клопотання про забезпечення позову.

Свою заяву мотивував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання в майбутньому рішення суду.

Просив суд, вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби:

Номерний знак Марка та модель VIN Рік випуску Колір

НОМЕР_1 AUDI Q7 НОМЕР_11 2010 ЧОРНИЙ

НОМЕР_2 KRONE НОМЕР_3 2003 ЧОРНИЙ

НОМЕР_4 SCHMITZ НОМЕР_5 1995 БЕЖЕВИЙ

НОМЕР_6 MAN TGA 26.410 НОМЕР_7 2000 БІЛИЙ

НОМЕР_8 SCHMITZ НОМЕР_9

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову у розмірі співмірному з позовними вимогами, шляхом накладення арешту на рухоме майно - транспортні засоби, які належать на праві власності ОСОБА_2 , а саме на:

Номерний знак Марка та модель VIN Рік випуску Колір

НОМЕР_1 AUDI Q7 НОМЕР_11 2010 ЧОРНИЙ

НОМЕР_2 KRONE НОМЕР_3 2003 ЧОРНИЙ

НОМЕР_4 SCHMITZ НОМЕР_5 1995 БЕЖЕВИЙ

НОМЕР_6 MAN TGA 26.410 НОМЕР_7 2000 БІЛИЙ

НОМЕР_8 SCHMITZ НОМЕР_9

власником яких є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: 60030, с. Рукшин, Хотинського району, Чернівецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_10 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення даного позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Застосовуючи заходи забезпечення позову суд першої інстанції не визначив їх співмірність із заявленими позовними вимогами.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що накладення арешту на транспортні засоби перешкоджає господарській діяльності відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може на будь-якій стадії розгляду справи забезпечити позов, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно вимог статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно-транспортні засоби, які належать відповідачеві є обґрунтованими, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами, є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення, а невжиття заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення даного позову.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача та ймовірність ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позову при невжитті цих заходів.

Враховуючи, що предметом спору є стягнення боргу, тобто грошові кошти, які відповідач в добровільному порядку позивачу не відшкодував, апеляційний суд вважає, що накладення арешту на транспортні засоби, які належать на праві власності відповідачу, є співмірним із заявленими позовними вимогами, має тимчасовий характер та не порушує права та інтереси відповідача.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень статей 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не перевірено належним чином, чи дійсно між сторонами виник спір та чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, слід зазначити, що судом, на підставі наведених у заяві про забезпечення позову доводів, а також на підставі наданих доказів встановлено існування між сторонами спору, та правильно зроблено висновки, що застосовані заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто безпосередньо пов`язані з предметом спору, є співмірними заявленим вимогам, а також необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, а цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що застосовуючи заходи забезпечення позову суд першої інстанції не визначив ринкову вартість майна слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду доказів на спростування висновку суду щодо співмірності предмета позову із заявленими позовними вимогами.

Суд першої інстанції правильно враховував той факт, що на сьогоднішній день, середній показник вартості схожих об`єктів майна, згідно витягів із інтернет ресурсів, які містяться в матеріалах заяви, не перевищують ціну позовних вимог.

До того ж задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує прав відповідача (чи третіх осіб) щодо користування та розпорядження майном, на яке накладено арешт в рамках забезпечення позову, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

Доводи апелянта щодо того, що судом не було застосовано зустрічне забезпечення, апеляційним судом не приймаються, виходячи з наступного.

Пунктом 2 частини 3 статті 154 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Однак, жодних доказів спричинення або загрози спричинення збитків ОСОБА_2 , які можуть бути спричинені забезпеченням позову, не надано.

Доказів скрутного матеріального стану позивача до суду першої інстанції також надано не було, отже суд не мав підстав вимагати зустрічного забезпечення позову під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Крім того, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про зустрічне забезпечення за наявності для цього передбачених законом підстав.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2020 року у справі № 755/15345/17-ц та від 13 травня 2020 року у справі № 646/1489/19-ц.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що накладення арешту на майно перешкоджає господарській діяльності підприємства, виходячи з наступного.

Арешт майна - накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Отже, накладення арешту на належне відповідачу майно за своїм змістом полягає виключно у обмеженні права особи розпорядитися майном (провести його відчуження), проте не позбавляє скаржника права володіння і користування цим майном, зокрема не перешкоджає його використанню у господарській (підприємницькій) діяльності та виконанню зобов`язань з іншими особами чи контрагентами.

Підсумовуючи зазначене вище, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу про забезпечення позову без додержання норм матеріального і процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 12 серпня 2020 року.

Головуючий М. І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

І.Б. Перепелюк