Ухвала

06 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 757/58654/19-ц

провадження № 61-10488ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до пред`явлення позову,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою забезпечення позову до пред`явлення позову.

Заява мотивована тим, що вона має обґрунтовані побоювання, що невжиття заходів забезпечення позову, з якими вона має намір звернутися до суду, можуть утруднити виконання майбутнього рішення.

Заявник зазначала, що вона є власником свідоцтва України на знак для товарів і послуг від 25 квітня 2018 року № НОМЕР_1 з позначенням «ІНФОРМАЦІЯ_1» і від 12 березня 2018 року № НОМЕР_2 з позначенням « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Відповідачка ОСОБА_2 подала на реєстрацію позначення «Клініка ОСОБА_2» - «The clinic by ОСОБА_2». Незважаючи на подані нею 06 червня 2019 року заперечення проти реєстрації знаку для товарів і послуг до державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», Міністерство економічного розвитку і торгівлі України опублікувало інформацію про внесення рішення про реєстрацію знаку для товарів та послуг «The clinic by ОСОБА_2» за заявкою № НОМЕР_3.

Для захисту свого порушеного права, ОСОБА_3 має намір звернутись до суду з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та ОСОБА_2 з позовними вимогами про визнання незаконним рішення за реєстраційним номером 100654/3М/19 про реєстрацію знаку для товарів та послуг «The clinic by ОСОБА_2» за заявкою № НОМЕР_3 (від 15 лютого 2019 року) від 24 вересня 2019 року (дата уточнюється так як інформація з ІДС «Відомості про стан діловодства за заявками на знаки для товарів та послуг» вказує на іншу дату, а саме 03 жовтня 2019 року) та зобов`язання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України відхилити реєстрацію знаку за заявкою № НОМЕР_3 від 15 лютого 2019 року «The clinic by ОСОБА_2», поданою ОСОБА_2 , заборонити ОСОБА_2 використовувати частини знаку для товарів та послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який належить ОСОБА_3 як свого комерційного найменування і торговельної марки.

Заявник просила суд вжити заходів про забезпечення позову до його пред`явлення і зобов`язати Міністерство розвитку, економіки та сільського господарства України зупинити діловодство за заявкою № НОМЕР_3 від 15 лютого 2019 року на реєстрацію позначення «The clinic by ОСОБА_2» як якості знаку для товарів та послуг, у тому числі, але не виключаючи інше: заборонити Міністерству розвитку, економіки та сільського господарства України публікувати відомості про видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг за № НОМЕР_3 від 15 лютого 2019 року в Офіційному бюлетені «Промислова власність»; вносити відомості про видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг за № НОМЕР_3 від 15 лютого 2019 року до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг; видавати свідоцтво України на знак для товарів і послуг "The clinic by ОСОБА_2" за заявкою № НОМЕР_3 від 15 лютого 2019 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року заяву задоволено.

Вжито заходів про забезпечення позову до його пред`явлення і зобов`язано Міністерство розвитку, економіки та сільського господарства України зупинити діловодство за заявкою НОМЕР_3 від 15 лютого 2019 року на реєстрацію позначення «The clinic by ОСОБА_2» в якості знаку для товарів та послуг, у тому числі, але не виключаючи інше: заборонено Міністерству розвитку, економіки та сільського господарства України публікувати відомості про видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг за № НОМЕР_3 від 15 лютого 2019 року в Офіційному бюлетені «Промислова власність»; вносити відомості про видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг за № НОМЕР_3 від 15 лютого 2019 року до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг; видавати свідоцтво України на знак для товарів і послуг "The clinic by ОСОБА_2" за заявкою № НОМЕР_3 від 15 лютого 2019 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у липні 2020 року, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить, посилаючись на порушення норм процесуального права, скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року, заяву направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Встановивши, що між сторонами виник спір щодо рішення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України за реєстраційним номером 100654/3М/19 про реєстрацію знаку для товарів та послуг «The clinic by ОСОБА_2» за заявкою НОМЕР_3, а також використання частини знаку для товарів та послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 », як комерційного найменування і торговельної марки Шиндер Каріною, який належить ОСОБА_3 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що обрані заявником ОСОБА_3 заходи забезпечення позову безпосередньо співвідносяться з предметом позову, відповідно існує конкретний зв`язок між заходами забезпечення позову і предметом позову, і тому вжиті судом заходи забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що заява не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, а також про те, що забороною здійснювати діловодство за заявкою створено перешкоди іншим особам здійснювати покладені на них повноваження, є безпідставними та не спростовують висновків суду про необхідність забезпечення позову саме обраним заявником шляхом.

Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначено.

Керуючись частиною другою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до пред`явлення позову, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко