ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Херсон

Справа №766/21274/18

Провадження №22ц/819/675/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Приходько Л.А.

Радченко С.В.

секретар судового засідання: Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Колісниченко Ольга Вікторівна, та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Шашкова Євгенія Андріївна, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ус О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Алла Михайлівна про визнання спадкового договору недійсним, визнання права власності на частину домоволодіння та земельну ділянку в порядку спадкування за законом та за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Алла Михайлівна про визнання спадкового договору недійсним, визнання права власності на частину домоволодіння та земельну ділянку в порядку спадкування за законом та за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що їх з відповідачкою батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя належав житловий будинок, з господарськими спорудами, та земельна ділянка, розташовані в АДРЕСА_1 .

10 жовтня 2012 року батьками був укладений нотаріально посвідчений спадковий договір на користь ОСОБА_2 , який за набувшим законної сили судовим рішенням від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 був визнаний частково недійсним, в частині передачі належного останньому нерухомого майна (1/2 частки) ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Сторони подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 склав заповіт на користь позивачки ОСОБА_1 щодо розпорядження належним йому майном. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Сторони подали заяви про прийняття спадщини після померлого батька.

Позивач зазначила, що в порядку ст.236 ЦК України спадковий договір від 10 жовтня 2012 року, укладений між батьками та ОСОБА_2 слід визнати недійсним повністю, оскільки розпорядитися своєю Ѕ часткою у спільному майні подружжя ОСОБА_4 мала змогу лише після виділу її частки в натурі, що фактично в порушення вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не було зроблено.

Також вказала, що нею не пропущений строк звернення до суду з позовом про визнання оспорюваного спадкового договору недійсним, пославшись, що довідалася про порушення свого права, як спадкоємиці, після смерті батька.

Оскільки ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини після ОСОБА_4 , постійно проживав разом з дружиною, то в силу ст.1268 ч.3 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті останньої.

ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/6 частину домоволодіння та 1/6 частину земельної ділянки, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ;

на 1/12 частину домоволодіння та 1/12 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який успадкував цю частину після смерті дружини ОСОБА_4 ;

на 11/24 частин домоволодіння та 11/24 частин земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , що разом складає 17/24 частин домоволодіння та земельної ділянки.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Колісніченко О.В.,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Скарга мотивована, зокрема, тим, що постановою від 19 жовтня 2018 року державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом на частину спірного нерухомого майна з огляду на невизначеність розміру спадкової маси заповідача ОСОБА_3 у праві власності на спадкове майно. Суд, відмовивши у задоволенні позову, позбавив її можливості оформитися в правах спадкоємця.

Частково не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Шашкова Є.А., в апеляційній скарзі ставить питання про виключення з мотивувальної частини рішення суду від 07 лютого 2020 року посилання на те, що «пунктом 15 спадкового договору від 10 жовтня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовилися, що у разі смерті одного з подружжя спадщина переходить до другого, а лише в разі смерті другого до набувача, якою є ОСОБА_2 .

Тобто, після смерті ОСОБА_4 її ідеальна частка у спільному майні подружжя перейшла до її чоловіка ОСОБА_3 та саме з цього часу ОСОБА_3 за умовами спадкового договору став єдиним власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . В даному випадку спадкування є і за заповітом, і за законом. При цьому, при спадкуванні за заповітом врахуванню підлягає право на обов`язкову частку у спадщині відповідачки ОСОБА_2 (половина від тої частини, що вона успадкувала би, якщо не було б заповіту на 1/2 частку майна померлого)».

Апелянт вважає, що таке посилання є суб`єктивним тлумаченням судом першої інстанції правової природи спадкового договору, яке суперечить вимогам закону, оскільки, на її думку, після смерті ОСОБА_4 , належна їй частка в майні за спадковим договором від 10 жовтня 2012 року, перейшла до набувача ОСОБА_2 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник - адвокат Колісниченко О.В. апеляційну скаргу просили задовольнити з підстав, викладених у скарзі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнали та просили їх залишити без задоволення.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Шашкова Є.А. просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим та перевіреним судом фактичним обставинам справи, підтвердженим належними доказами. Вважають, що подана відповідачем апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Заслухавши доповідача, сторони та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що батьками сторін у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким на праві спільної сумісної власності належало домоволодіння АДРЕСА_2 , право власності на які в установленому законом порядку було оформлено на ім`я ОСОБА_3 .

Главою 90 ЦК України передбачені норми права, які регулюють правовідносини щодо укладення спадкового договору, зокрема, статтею 1306 ЦК України визначено, що предметом спадкового договору може бути майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а також майно, яке є особистою власністю будь-кого з подружжя.

Спадковим договором може бути встановлено, що в разі смерті одного з подружжя спадщина переходить до другого, а в разі смерті другого з подружжя його майно переходить до набувача за договором.

Згідно розділу ІІ глави 2 п.п. 8.1-8.6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Міністерством юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5, в редакції станом на 10 жовтня 2012 року, спадкові договори посвідчуються нотаріусом за зверненням заінтересованих осіб: набувача і відчужувача. Подружжя має право укласти спадковий договір щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

Спадковим договором подружжя може бути встановлено, що в разі смерті одного з подружжя спадщина переходить до другого, а в разі смерті другого з подружжя його майно переходить до набувача за договором.

При укладені спадкового договору подружжям не вимагається виділ ідеальної частки майна з спільної сумісної власності кожного із подружжя.

10 жовтня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений спадковий договір із ОСОБА_2 , за умовами якого відповідач зобов`язалася виконувати розпорядження майнового та немайнового характеру на користь батьків та після їх смерті мала набути право власності на належне нерухоме майно.

В пункті 15 договору сторони погодили, що право власності на майно, що є предметом договору, виникає у набувача в разі смерті відчужувача, який помер останнім, та після смерті останнього відчужувача підлягає державній реєстрації згідно чинного законодавства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Із заявами про прийняття спадщини після померлої у встановлений законом шестимісячний строк звернулися її доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким свідоцтва про право на спадщину не видавалися, про що свідчать матеріали спадкової справи.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08 лютого 2016року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 25 липня 2018 рокуу справі № 666/6019/14-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання частково недійсним спадкового договору від 10 жовтня 2012року.

Визнано частково недійсним спадковий договір, посвідчений 10 жовтня 2012 року за №174 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А. М., укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо передачі права власності на належні ОСОБА_3 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення у справі №666/6019/14, суди погодилися з доводами позивача, що при підписанні спадкового договору ОСОБА_3 помилявся відносно природи правочину, який вважав заповітом, а отже і щодо його наслідків; волевиявлення ОСОБА_3 під час підписання документа не відповідало його внутрішній волі.

Наведене свідчить, що звернувшись до суду із позовом вже після смерті дружини - ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_3 оскаржував спадковий договір від 10 жовтня 2012 року частково, вважаючи, що його права порушені лише в частині належного йому майна, частка якого дорівнює Ѕ частин.

06 січня 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, за яким належне йому майно у вигляді 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки заповів на користь ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Після смерті батька із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися його доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 з 2007 року визнана інвалідом 3 групи, з 2011 року інвалідність встановлена безстроково. З урахуванням рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року у справі №1-1/2014, відповідач має обов`язкову частку у спадщині, передбачену ст.1241 ЦК України, після померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (підстава заявленого позову). Якщо недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним спадкового договору від 10 жовтня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав щодо такого визнання, вказавши про дійсність цього договору в частині розпорядження ОСОБА_4 належною їй у праві власності Ѕ частиною у спільному майні подружжя, за відсутності підстав при укладенні договору у виділі частки відчужувача в натурі.

Як зазначалося вище, спадковий договір від 10 жовтня 2012 року був визнаний судом частково недійсним. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.217 ч.1 ЦК України).

На час нотаріального посвідчення оспорюваного договору відчужувачі Ковалі діяли спільно, як подружжя, та в силу приписів розділу ІІ глави 2 п.п. 8.6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, такий договір не потребував виділу в натурі ідеальної частки кожного із подружжя або надання згоди іншого з подружжя на її відчуження.

Набравшим законної сили судовим рішенням від 29 жовтня 2015 року спадковий договір був визнаний частково недійсним та за приписами ст.236 ч.1 ЦК України він вважається недійсним з моменту вчинення, тобто з 10 жовтня 2012 року, а відтак заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 про те, що на спадковий договір, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , мають розповсюджуються загальні правила щодо укладення такого виду правочину, зокрема положення п.п 4.1 пункту 4 глави 5 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за яким укладання одним із подружжя зі сторонньою особою договорів купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, довічного утримання (догляду), застави, спадкового договору щодо своєї частки у спільній сумісній власності подружжя можливе лише за умови її визначення або виділу в натурі.

Разом із цим, з огляду на встановлені по справі фактичні обставини можна дійти висновку, що має місце конкуренція норм права, які регламентують вимоги щодо укладення правочину подружжям спільнота укладення такого правочину одним із подружжя.

Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалося сторонами, що під час укладення спірного спадкового договору волевиявлення ОСОБА_4 було вільним та спрямовано на відчуження належного їй майна на користь ОСОБА_2 . Оспорюваний правочин 10 жовтня 2012 року вчинявся подружжям спільно, за відсутності підстав, пов`язаних із необхідністю виділу частки в натурі одного з подружжя або одержання згоди іншого подружжя на розпорядження належним ОСОБА_4 майном. При цьому слід звернути увагу, що в ході розгляду справи №666/6019/14 ОСОБА_3 не заперечував своєї згоди на відчуження дружиною належного їй майна на користь доньки - відповідача ОСОБА_2 .

Отже, колегія суддів вважає, що при наявності конкуренції норм права застосуванню підлягають ті, які відповідали вимогам щодо посвідчення договору подружжя, у зв`язку із неможливістю передбачити на майбутнє визнання такого договору частково недійсним.

Аналізуючи встановлені у справі обставини, суд першої інстанції, пославшись на п.15 спадкового договору, дійшов висновку, що після смерті ОСОБА_4 її ідеальна частка у спільному майні подружжя перейшла до її чоловіка ОСОБА_3 та саме з цього часу ОСОБА_3 за умовами спадкового договору став єдиним власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . В даному випадку спадкування є і за заповітом, і за законом.

Проте, погодитися з цим висновками суду не можна.

Відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст.1303, 1304 ЦК України).

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах по справах №629/35/16; 648/3671/16; 692/86/9 звертав увагу на те, що перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а є способом відчуження, тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування.

Хоча спадковий договір від 10 жовтня 2012 року укладався в порядку ст.1306 ЦК України за участі подружжя та у договорі містилися положення щодо переходу спадщини у разі смерті одного з подружжя до другого, а в подальшому до набувача (п.15, 16 договору), але у зв`язку із частковим визнанням цього договору недійсним фактично правовідносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перетворилися, а укладений між ними спадковий договір регулюється положеннями ст.1302-1305 ЦК України.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 , подана її адвокатом Шашковою Є.А., підлягає задоволенню шляхом виключення із мотивувальної частини рішення висновки суду з наведеного питання та вважати, що належна ОСОБА_4 Ѕ частина у спільному майні подружжя у домоволодінні АДРЕСА_1 перейшла до ОСОБА_2 на підставі спадкового договору від 10 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу та зареєстрованим за №174, за правилами, передбаченими ст.1302 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Главою 85 книги шостої ЦК України визначено правила спадкування за законом.

Як зазначалося вище, за життя ОСОБА_3 06 січня 2015 року склав заповіт на користь позивача ОСОБА_1 .

Постановою державного нотаріуса Другої Херсонської державної нотаріальної контори Новосельською О.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого батька ОСОБА_3 . Приймаючи цю постанову нотаріус зазначила, що наявність спадкового договору від 10 жовтня 2012 року, чинність якого неодноразово оскаржується в судовому порядку, за відсутності судового рішення, позбавляє можливості безспірно встановити обсяг спадкового майна належного заповідачу.

Ухваливши рішення про відмову у задоволенні вимог позивача в частині визнання за нею права власності на спадкове майно, суд виходив з того, що вирішення цього питання є похідним від вимог про визнання спадкового договору недійсним, у задоволені яких ОСОБА_1 відмовлено.

Погодитися з цим висновком суду не можна з огляду на таке.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Встановивши, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у тому числі, й за заповітом, колегія суддів вважає, що її права підлягають захисту в судовому порядку.

Аналіз встановлених обставин справи дає підстави визнати, що ОСОБА_3 на праві власності належала Ѕ частина домоволодіння та 1/2 частина земельної ділянки, кадастровий номер 4:05:166:0008, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

У визначеному законом порядку спадщину прийняли його доньки - сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідач, незважаючи на наявність заповіту від 06 січня 2015 року, в силу приписів ст.1241 ЦК України має обов`язкову частку у спадщині після померлого батька (половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання за позивачем права на 3/8 частин домоволодіння та 3/8 частин земельної ділянки, кадастровий номер 4:05:166:0008, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновки суду про відмову у задоволені інших її позовних вимог не спростовують та не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Згідно ст.141 ч.13 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать, що судовий збір за подання до суду позову ОСОБА_1 становить 4161,05грн., за подачу апеляційної скарги - 6241,57грн. Також позивачем пред`явлені вимоги про оплату вартості наданої адвокатом професійної правничої допомоги у сумі 10000,00 грн.

Оплата судового збору ОСОБА_2 за подану апеляційну скаргу становить 6241,57грн.

У зв`язку із частковим задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (1/3) та задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 , судові витрати підлягають перерозподілу пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати (судовий збір та правнича допомога) у загальному розмірі 6800,87грн., а на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 судовий збір за подану апеляційну скаргу у розмірі 6241,57грн.

Ураховуючи приписи ст.141 ч.10 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати у розмірі 559,30грн.

Керуючись ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Колісниченко Ольга Вікторівна, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Шашкова Євгенія Андріївна, задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 , скасувати та прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення цих позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на 3/8 частин домоволодіння та 3/8 частин земельної ділянки, кадастровий номер 4:05:166:0008, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

З мотивувальної частини цього ж рішення виключити посилання суду про те, що «після смерті ОСОБА_4 її ідеальна частка у спільному майні подружжя перейшла до її чоловіка ОСОБА_3 та саме з цього часу ОСОБА_3 за умовами спадкового договору став єдиним власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . В даному випадку спадкування є і за заповітом, і за законом. При цьому, при спадкуванні за заповітом врахуванню підлягає право на обов`язкову частку у спадщині відповідачки ОСОБА_2 (половина від тої частини, що вона успадкувала би, якщо не було б заповіту на 1/2 частку майна померлого)».

Вважати, що належна ОСОБА_4 Ѕ частина у спільному майні подружжя у домоволодінні АДРЕСА_1 перейшла до ОСОБА_2 на підставі спадкового договору від 10 жовтня 2012року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу та зареєстрованим за №174, за правилами, передбаченими ст.1302 ЦК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 559,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 07 серпня 2020 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко