ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 648/1991/15-ц Головуючий в І інстанції Сімчук С.Б.
Номер провадження 22-ц/819/159/20 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарСікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Сімчук С Б. від 02 липня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ПАТ «Фідобанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 06.11.2007 року на підставі кредитного договору №014/2181/18/06320 ОСОБА_1 отримав від ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником всіх прав і обов`язків якого є ПАТ «Фідобанк», кредит в сумі 24000,00 доларів США строком до 05.11.2017 року зі сплатою 14,0 річних. Цільове призначення кредиту - купівля квартири.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 06.11.2007 року №014/2181/18/06320/2, відповідно до умов якого ОСОБА_3 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків у повному обсязі.

Банк вважає, що свої зобов`язання він виконав, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, тому станом на 15.05.2015 року виникла заборгованість по кредиту в розмірі 11 826,48 доларів США (243 262,81грн); по сплаті відсотків - 1272,96 доларів США (26 183,93грн); пені за порушення строків погашення кредиту та сплати відсотків - 12 282,96 грн.

Просив стягнути солідарно з відповідачів всю суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 817,30 гривень.

Заочним рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 02 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» борг за кредитним договором №014/2181/18/06320 від 06.11.2007 року: заборгованість по кредиту - 11826,48 доларів США (243 262,81грн); по сплаті відсотків - 1 272,96 доларів США (26 183,93 грн); пеню за порушення строків погашення кредиту та сплати відсотків - 12 282,96 грн, а також судовий збір: 1408,65 грн. з ОСОБА_1 та 1408,65 грн. з ОСОБА_3 .

Ухвалою цього ж суду від 19 січня 2017 року заяву ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 02.07.2015 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом неповно з`ясовано усі обставини справи щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами у складі ануїтентного платежу за кожний місяць сплати за весь період дії кредитного договору, що призвело до безпідставного та незаконного збільшення боргу. Крім того вказує, що розгляд справи відбувся за відсутності відповідача, що призвело до порушення його законних прав та унеможливило подання до суду зустрічного позову, клопотання про призначення судової експертизи для визначення правильності нарахування суми заборгованості та відповідності наданої банком позичальнику інформації щодо кінцевої сукупної вартості кредиту вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Посилаючись на висновок за аналізом розрахунків по кредитній заборгованості, виконаний спеціалістом з бухгалтерського обліку банківських операцій ОСОБА_4 , вважає, що при укладенні кредитного договору кредитор приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо вартості кредиту, чим порушив вимоги постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

ОСОБА_3 рішення суду не оскаржувала.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Фідобанк» Кознова О.О. зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам справи та не підлягає задоволенню. Вказує, що висновок за аналізом розрахунків по кредитній заборгованості є недопустимим доказом, оскільки замовником висновку не надавалися документи необхідні для аналізу нарахування відсотків та штрафних санкцій, у ньому не зазначено, які саме документи досліджувалися, у розрахунок бралася гривня, тоді як валютою кредитного договору є долар США. Крім того, у висновку досліджувались питання, які взагалі не стосуються предмету позову. Вважає, що розмір заборгованості був повно та всебічно досліджений судом першої інстанції, а відповідачем контррозрахунку до суду не надано. Докази, на які посилається апелянт, на думку позивача, не спростовують наявність заявленої суми боргу та не підтверджують повне погашення боргу за кредитним договором.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 07 вересня 2017 року провадження у справі зупинене через неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи №648/606/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Фідобанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору недійсним.

25 лютого 2020 року Білозерським районним судом Херсонської області у справі №648/606/17 було ухвалено рішення, у зв`язку з чим ухвалою Херсонського апеляційного суду від 03 березня 2020 року провадження у справі поновлено.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Представник ОСОБА_3 адвокат Загоруйко Г.А. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції акцентував увагу суду на тому, що зі змісту заочного рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 22 листопада 2011 року, яке у квітні 2012 року було скасоване, вбачається, що ПАТ «Ерсте Банк» перед зверненням до суду направляв відповідачам листи-вимоги про дострокове погашення боргу за кредитним договором №014/2181/18/06320 від 06.11.2007 року, а оскільки доказів про час направлення їх відповідачам у справі немає, є всі підстави вважати, що звертаючись у листопаді 2011 року з позовом до суду, Банк змінив строк виконання зобов`язання, а тому з цього часу проценти нарахуванню не підлягали. Всі платежі, які сплачував ОСОБА_1 після ухвалення рішення суду від 22.11.2011 року необхідно віднести на погашення тіла кредиту і таким чином розмір заборгованості має зменшитися до 7681, 82 дол. США, яку його довіритель визнає.

Представник ПАТ «Фідобанк» проти таких доводів заперечував, зазначаючи про те, що апелянт ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі на таку підставу оскарження рішення не посилався. Також просить суд взяти до уваги те, що після ухвалення заочного рішення, яким з відповідачів було достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором, останні звернулися до банку і просили продовжити договірні відносини, на що банк погодився і сторони підписали протокол узгодження. До вересня 2014 року ОСОБА_1 належно виконував умови поновленого договору, у передбачений договором строк щомісячно сплачував встановлені графіком платежі, що свідчить про продовження договірних відносин між сторонами у справі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , в порушення умов кредитного договору, допустив заборгованість перед кредитором, яка станом на 15.05.2015 року становила 13 099,44 доларів США (еквівалентно 281 729,70 грн), що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору, а згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України відповідач ОСОБА_3 на підставі договору поруки несе солідарну відповідальність перед позивачем, тому сума заборгованості підлягає солідарному стягненню з них на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам, встановленим у справі та нормам матеріального права, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. (частина перша статті 1048 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.11.2007 року відповідно до кредитного договору №014/2181/18/06320 ОСОБА_1 отримав від ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» кредит в сумі 24 000,00 доларів США строком до 05.11.2017 року зі сплатою 14,0 % річних.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені у договорі цілі (купівля квартири - п.2.1 кредитного договору) і забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та інших платежів на умовах, передбачених договором.

Крім того, п.п.9.1-9.2 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також за кожне порушення умов п.5.7 цього договору позичальник додатково до компенсації витрат кредитора на страхування сплачує останньому штраф в розмірі несплаченого страхового платежу.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 06.11.2007 року №014/2181/18/06320/2, відповідно до умов якого ОСОБА_3 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків у повному обсязі.

30 жовтня 2013 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів всі права та обов`язки, а також все майно ВАТ «Ерсте Банк» було передано Публічному акціонерному товариству «Фідобанк» .

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Фідобанк» станом на 15.05.2015 р. у ОСОБА_1 виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 11 826,48 доларів США (243 262,81грн); по сплаті відсотків у сумі 1272,96 доларів США (26 183,93грн); пені за порушення строків погашення кредиту та сплати відсотків у сумі 12282,96 грн.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами в складі ануїтентного платежу за кожний місяць сплати за весь період дії кредитного договору, що призвело до безпідставного та незаконного збільшення боргу, оскільки п.1.3 кредитного договору передбачено, що повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно шляхом плати кожного місяця рівних платежів (надалі кожний платіж окремо-ануїтетний платіж, а у сукупності- ануїтентні платежі). Отже, сторони підписуючи договір домовилися про умови повернення кредиту саме зазначеними платежами.

Як вбачається з висновку експерта №2597, за результатами проведеної судово-економічної експертизи від 20.08.2018 року, що була проведена у справі № 648/606/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Фідобанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору недійсним, нарахування банком розміру щомісячного платежу здійснювалося правильно та є таким, що відповідає умовам, зазначеним на момент укладення кредитного договору в додатку №1 та «Повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту». Нарахування відсотків здійснювалось за відсотковою ставкою 14% річних, із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році, як передбачено кредитним договором, а відображення в бухгалтерському обліку банку видачі кредитних коштів відповідає вимогам чинного на момент укладення договору законодавства України.

Отже відповідність фактичного нарахування процентів умовам кредитного договору встановлена також і рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 25 лютого 2020 року, яке на даний час є чинним.

Колегія суддів вважає неспроможними посилання апелянта на висновок за аналізом розрахунків по кредитній заборгованості за договором № 014/2181/18/06320 від 06.11.2007 року, складений спеціалістом з бухгалтерського обліку банківських ОСОБА_4 , оскільки з нього не вбачається, які документи були досліджені під час складення звіту.

У відповідності до п.5.6 кредитного договору відповідачі зобов`язані достроково повернути кредит, відсотки та інші платежі, що визначені договором у разі невиконання або неналежного виконання ними умов цього договору та/ або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

29.01.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 банком направлено лист - вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором в тридцятиденний строк, проте відповідачі вищевказану вимогу не виконали.

Установивши неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з позичальника та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №014/2181/18/06320 від 06.11.2007 року.

Посилання скаржника на скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з неналежним його повідомленням про дату та час судового розгляду, що позбавило його можливості звернутися до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказане процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи по суті. Крім того, у 2015 році позивач звертався до суду із зазначеним позовом і судом апеляційної інстанції провадження у справі про стягнення кредитної заборгованості було зупинене до розгляду позову про визнання кредитного договору недійсним. Арґументи апелянта, які на його думку, залишились поза увагою суду першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції і їм дано оцінку.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не може погодитись і з посиланням представника відповідача ОСОБА_3 на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після пред`явлення до позичальника вимоги у жовтні 2011 року, оскільки обставини, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц є відмінними від тих, які встановлені у даній справі.

Судом встановлено, що після ухвалення у справі заочного рішення Білозерського районного суду від 22 листопада 2011 року про стягнення достроково з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кредитної заборгованості, останні звернулися до банку з метою врегулювання спору. Як вбачається з протоколу зустрічі, підписаного 17.01.2012 року представником АТ «Ерсте Банк» Козновою О.О. з одного боку, та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з іншого боку, сторони договору визначили, що на час підписання протоколу загальна сума простроченої заборгованості складає 17901, 92 долари США, сума простроченого тіла кредиту складає 1910, 74 долари США. Прийнято рішення врегулювати заборгованість у такий спосіб: прострочену заборгованість по тілу кредиту позичальник зобов`язався погасити до кінця квітня 2012 року. Решту платежів виплачувати за графіком, який є додатком до кредитного договору. ОСОБА_1 просив не звертати рішення суду про стягнення з нього кредитної заборгованості до примусового виконання.

За результатами домовленостей ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування ухваленого відносно нього заочного рішення від 22 листопада 2011 року, а після його скасування, за заявою ПАТ «Ерсте Банк» їх позов залишено без розгляду (а.с.234). Таким чином, після дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, сторони 17 січня 2012 року у письмовій формі знову погодилися змінити строк виконання основного зобов`язання, що законом не заборонено і є свободою договору. Більш того, позичальник ОСОБА_1 приступив до його виконання і належно виконував його аж до вересня 2014 року.

Отже суд першої інстанції, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 з жовтня 2014 року зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилась кредитна заборгованість, дійшов правильного висновку про її стягнення з нього.

Рішення суду щодо ОСОБА_1 ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

В іншій частині судове рішення не може бути предметом перегляду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , оскільки відповідно до положень статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертитися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно із положеннями статті 352 ЦПК України правом апеляційного оскарження наділені учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, за загальним принципом цивільного судочинства в судовому порядку здійснюється захист лише своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не уповноважувала ОСОБА_1 та його представника на вчинення такої процесуальної дії, як оскарження судового рішення від її імені і таке право не надане ОСОБА_1 законом, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає перегляду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, поданої лише в інтересах скаржника.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 10 серпня 2020року.

Суддя О.М. Полікарпова