Провадження № 2/201/831/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Кисельвої В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача адвоката Обозного А.В.,

за участю представника відповідача Сабітова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» (третя особа Моторне ОСОБА_3 (страхове) бюро України) про стягнення майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

06.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 і ТДВ «Експрес страхування» про стягнення майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 2-9).

Ухвалою судді Наумової О.С. 07.11.2019р. відкрито провадження по справі і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 57-58).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.01.2019р. о 14 год. 50 хв. в місті Дніпрі біля електроопори № 144 по вул. Січеславська Набережна сталася ДТП, за обставинами якої ОСОБА_2 , 1955 р.н., керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , порушуючи правила дорожнього руху, рухаючись заднім ходом, зіткнулася з його автомобілем «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28.02.2019р. ОСОБА_2 визнано винною в порушенні правил дорожнього руху, що призвело до спричинення матеріального збитку позивачеві внаслідок механічного пошкодження автомобіля.

Автомобіль «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , належить позивачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15.12.2018р. Однак у зв`язку з його пошкодженням, орган з сертифікації транспортних засобів відмовив у сертифікації автомобіля, тому позивач не здійснив його державну реєстрацію.

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця № 6730 від 29.07.2019р. вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок ДТП, становить 34 843,24 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована ТДВ «Експрес Страхування» на суму 100 000,00 грн.

Для отримання страхового відшкодування позивач у відповідності до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» із заявою про страхове відшкодування, долучивши передбачені законодавством документи. Однак ТДВ «Експрес Страхування» не прийняло рішення про виплату страхового відшкодування, а в подальшому відмовило у його виплаті за надуманими підставами.

Позивач вважав, що відповідачі несуть солідарну відповідальність за спричинені збитки, тому посилаючись на норми ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 22, 24, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ТДВ «Експрес Страхування» 34 843,24 грн. матеріального збитку, 2 500,00 грн. витрат на оплату послуг експерта товарознавця, компенсувати витрати на правову допомогу в сумі 12 592,00 грн., а всього 51 935,24 грн., компенсувати витрати по сплаті судового збору 768,40 грн.

Відповідач ТОВ «Експрес Страхування» позовні вимоги не визнав. 04.12.2019р. надавав відзив на позовну заяву (а.с. 63-93), в якому не погодився з тим, що він має поряд з ОСОБА_2 солідарно відшкодовувати матеріальну шкоду на підставі ст. 1187 ЦК України. Зазначив, що дійсно 12.01.2019р. відбулася ДТП за участю автомобіля Мороз С ОСОБА_4 «Mercedes-Benz Gle 250d 4 Matic», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля позивача «Volkswagen Golf», VIN-код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску.

Цивільно-правову відповідальність власника «Mercedes-Benz Gle 250d 4 Matic», д.н.з. НОМЕР_4 , застраховано ТДВ «Експрес Страхування» згідно з полісом № АК/8375729 від 20.04.2018р., яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну -100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Відповідач обґрунтовував свою позицію таким.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілими вважаються юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно з п. 1.5 ст. 1 цього Закону наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються па автомобільних дорогах державного значення.

Згідно з ч. 8 ст. 380 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України громадянами більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації. Порядок державної реєстрації транспортних засобів особистого користування, тимчасово ввезених на митну територію України громадянами, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

У відповідності до абз. 22 п. 1.10 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Доданий до позову документ під назвою «договір про купівлю-продаж транспортного засобу 15.12.2018р. 10-45, переклад із литовської мови на українську мову» містить, зокрема, помилку в графі «Покупець код НОМЕР_5 Семакін Едуард».

Насправді ідентифікаційний код ОСОБА_1 є НОМЕР_6 , що видно з договору «transporto priemones pirkimo-pardavimo sutartis» 2018-12-15 10-45 (на литовській мові).

З документа під назвою «transporto priemones pirkimo-pardavimo sutartis» 2018-12-15 10-45 та «договору про купівлю-продаж транспортного засобу 15.12.2018 р. 10-45, переклад із литовської мови на українську мову» видно, що серія і номер реєстраційного документу транспортного засобу НОМЕР_7 .

Документ Н373959 відповідає типовому документу «Vehicle Registration Certificate (the newest version, issued from 03/12/2018», розміщеному на сайті https://www.regitra.lt/en/services/vehicle-registration/vehicle-registration-documents (Regitra - державна установа, до повноважень якої зокрема належить здійснення державної реєстрації транспортних засобів в Республіці Литва, наповнення на обслуговування бази даних автомобілів, що зареєстровані в Республіці Литва).

Проте у документі Н373959 не вказане прізвище ОСОБА_5 ні кирилицею, ні латинськими літерами, яке має бути вказане згідно з типовим документом «Vehicle Registration Certificate», про що йдеться у Директиві Ради Європейського Союзу 1999/37/ЕС, від 29.04.1999р. про реєстраційні документи транспортних засобів.

Згідно з п. «б» п. 35.2 ст. 35 Закону до заяви на виплату додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим, або його законним представником.

Згідно зі ст. 36.4 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст. 37.1.3 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Позивачем ТДВ «Експрес Страхування» не було надано документів, зазначених у п. 35.2 ст. 35 Закону, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 , станом на дату ДТП 12.01.2019 р., є потерпілою особою в розумінні п. 1.3 ст. 1 Закону.

Таким чином, оскільки право власності не виникло, то у страховика також не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 , тому на підставі п.п. 1.3 ст. 1, п.п. 35.1, 35.2 ст. 35, п. 36.4 ст. 36, п. 37.1.3 ст. 37 Закону ТДВ «Експрес Страхування» прийняте рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, про що повідомлено позивача листом № 1425 від 05.03.2019р.

Крім того, відповідач посилався на те, що з Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що автомобіль «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_2 , незадовго до ДТП двічі зазнавав механічних пошкоджень у інших ДТП.

Так, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/6448/18 від 22.06.2018р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, за змістом якої ОСОБА_1 02.06.2018р. о 12 год. 11 хв., керуючи автомобілем «Фольксваген», н/з НОМЕР_2 , рухався в районі буд. № 21 по пр. Героїв в м. Дніпрі, де, під час об`їзду перешкоди не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем, чим порушив п. 13.3 ПДР України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська №203/2920/18 від 16.10.2018р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за змістом якої 16.08.2018р. oб 11 год. 40 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом по вул. Княгині Ольги в районі будинку № 2 в м. Дніпрі, не переконався, що це буде безпечно внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Nissan», д.н.з. НОМЕР_8 , який стояв позаду без руху, після вчинення ДТП ОСОБА_1 в поліцію не повідомив, місце пригоди залишив, чим порушив п. 10.9, п. 2.10 а) ПДР України, спричинивши пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Наданим позивачем висновком експерта № 6730 від 29.07.2019р. вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Volkswagen Golf», пошкодженого у наслідок від ДТП, становить 34 843,24 грн. У висновку, в розділі «Обмеження щодо достовірності дослідження», зазначено, що дослідження є достовірними за умов, що дані про умови експлуатації КТЗ, що представлені для дослідження, наявність або відсутність аварійних чи інших ушкоджень КТЗ до даній його оцінки, та інші дані, що використовуються в розрахунках дослідження - достовірні.

Згідно із ч. 1 п. 7.36 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, від 24.11.2003, № 142/5/2092, ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості кон`юнктури ринку регіону.

З урахуванням роз`ясненнях секції автотоварознавчої експертизи науково-консультативної і методичної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України (витяг з протоколу № 31 від 01.10.2009р.) щодо практичного застосування окремих положень Методики, при визначенні вартості пошкоджених складових…. вартість пошкодженої складової в подальшому розрахунку не враховується. Така складова повинна була бути замінена первинно, до даної події.

Отже до ДТП (12.01.2019р.) автомобіль позивача зазнавав ушкоджень у інших ДТП, проте позивач не надав доказів пошкодження передньої частини автомобіля, отриманих під час ДТП 02.06.2018р. і 12.01.2019р., і що вони були відновлені, враховуючи вимоги виробника.

Крім вказаного, відповідач зауважив на тому, що в ремонтній калькуляції до висновку експерта зазначені ціни +20,00 % (тобто + 20,00 % ПДВ), отже, розмір збитків визначений з ПДВ, без врахування вимог абз. 2 п. 36.2. ст. 36 Закону, яким установлено, що сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

З урахуванням викладеного, зауважуючи на актуальну судову практику, просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ТДВ «Експрес Страхування» повністю, відмовити у компенсації витрат на правову допомогу, а також компенсувати власні витрати, пов`язані із розглядом справи.

Відповідачка ОСОБА_2 також позовні вимоги не визнала. 24.12.2019р. надала відзив на позовну заяву (а.с. 119-127), в якому не погодилася з тим, що має відшкодовувати позивачеві матеріальну шкоду, оскільки її цивільно-правової відповідальності на момент ДТП була застрахована ТДВ «Експрес Страхування» згідно з полісом № АК/8375729 від 20.04.2018р., яким передбачений ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн., який діяв на момент ДТП (з 20.04.2018р. до 20.04.2019р.), ДТП сталася 12.01.2019р. У відзиві ТДВ «Експрес Страхування» вказує, що позивач ОСОБА_6 14.01.2019р. звертався до нього із повідомленням про страхову подію і надав документи (паспорт, ІПН, посвідчення водія, протокол огляду, техпаспорт, фото пошкодженого автомобіля). До заяви також додавався документ, який посвідчує ввезення автомобіля в Україну. Тому ТДВ «Експрес Страхування» має сплатити позивачеві страхове відшкодування на підстав статей 9, 22-31, 35, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підстав для відмови у її виплаті статтею 37 вказаного Закону не передбачено.

Від представника третьої особи - Моторного транспортного (страхового) бюро України Гусєва П.В. (діє на підставі довіреності від 08.04.2019р. (а.с. 113) 17.12.2019р. надійшли пояснення (а.с. 111-117), у яких представник МТСБУ вказав, що нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений чіткий перелік випадків, за яких МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована на момент ДТП, то ТДВ «Експрес Страхування» взяло на себе відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої позивачеві у ДТП винною особою. Відшкодування шкоди, має бути здійснене страховиком винуватця ДТП - ТДВ «Експрес Страхування» в межах ліміту відповідальності за полісом. Просив розглядати справи без участі представника МТСБУ.

Представником позивача 26.12.2019р. була подана відповідь на відзив ТДВ «Експрес Страхування» (а.с. 128 - 130), у якій він вважав посилання представника відповідача на те, що в договорі купівлі-продажу автомобіля «Фольксваген Гольф», н.з. НОМЕР_2 , зазначено не ІНН ОСОБА_1 , такими, що не відповідають дійсності, оскільки позивачем були представлені страховику договір купівлі продажу з перекладом, ВМД. Оригінал договору містить ІНН ОСОБА_1 . НОМЕР_6 . Доводи про те, що автомобіль «Фольксваген Гольф» вже двічі зазнавав механічних пошкоджень і ці пошкодження були відновлені не враховуючи вимоги виробника, не відповідають дійсності. ДТП мали місце за 5 та 6 місяців до дня настання страхового випадку (12.01.2019р.), тому за цей період часу всі наявні пошкодження були відремонтовані шляхом заміни деталей. Помилковими вважав доводи страховика про необхідність зменшення суми відшкодування на 20% ПДВ, оскільки у ст. 36 Закону йдеться про відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна, а позивач не просить відшкодувати витрати на ремонт, а відшкодувати матеріальну шкоду.

Під час розгляду справи в судовому засіданні по справі позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, а представник відповідача ТДВ «Експрес Страхування» позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання по справі не з`явилася, заяв про розгляд справи без її участі, про відкладення розгляду справи суду не надала.

За згодою представників сторін розгляд справи здійснювався без участі відповідачка ОСОБА_2 і представника третьої особи МТСБУ.

Під час розгляду справи в судових засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч.1 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вислухав сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Встановлено, що 12.01.2019р. о 14 год. 50 хв. в місті Дніпрі біля електроопори № 144 по вул. Січеславська Набережна сталася ДТП, за обставинами якої ОСОБА_2 , 1955 р.н., керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , порушуючи правила дорожнього руху, рухаючись заднім ходом, зіткнувся з автомобілем «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28.02.2019р. по справі № 201/1446/19 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із порушенням п.п. 10.1., 10.09. Правил дорожнього руху, що призвели до зіткнення транспортних засобів та спричинення матеріального збитку автомобілів. Звільнено від адміністративної відповідальності за малознапчністю вчиненого правопорушення (а.с. 41).

Автомобіль «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , належить позивачеві на праві власності.

Як видно з договору купівлі продажу, переклад якого здійснено на українську мову з литовської, 15.12.2018р. між позивачем ОСОБА_7 і «Ауиршлаштас» в особі Антона Омельченка, у м. Харкові укладено договору купівлі-продажу транспортного засобу № 10-45, предметом якого є автомобіль «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 , серія та номер реєстраційного документа - НОМЕР_7 , вартістю 1 400 Євро (а.с. 13-14).

Представник відповідача не заперечував ту обставину, що документ Н373959 (а.с. 77) відповідає типовому документу «Vehicle Registration Certificate (the newest version, issued from 03/12/2018» (а.с. 78), розміщеному на сайті державної установи «Regitra», до повноважень якої належить здійснення державної реєстрації транспортних засобів в Республіці Литва, наповнення на обслуговування бази даних автомобілів, що зареєстровані в Республіці Литва: https://www.regitra.lt/en/services/vehicle-registration/vehicle-registration-documents.

Також представник відповідача зазначив, що з урахуваннями вимог Директиви Ради Європейського Союзу 1999/37/ЕС, типовий документ «Vehicle Registration Certificate» має містити інформацію про його власника (С.1), але у ньому немає прізвища ОСОБА_5 (ні кирилицею, ні латинськими літерами).

Судом також установлено, що 06.09.2018р. позивачем ввезено на митну територію України вищевказаний автомобіль «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , про що 20.02.2019р. надано до Харківської митниці ДФС митну декларацію ІМ40АА від 20.02.2019р. (з доданими до неї первинними документами) з відміткою митного орану про її прийняття, де отримувачем вказаний ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_9 від 07.09.2012р., код НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 42), дані співпадають з паспортними даними позивача і місцем його проживання (а.с. 10-11 ).

Орган з сертифікації транспортних засобів ТОВ «Укр-Тест-Стандарт» листом від 13.09.2019р. № 1701 позивачеві відмовив у сертифікації належному йому на праві власності автомобіля «Фольксваген», у зв`язку із знаходженням авто в аварійному стані до моменту його відновлення (а.с. 44).

Посилання представника страхової компанії на те, що позивач не є потерпілим від страхового випадку, оскільки автомобіль не зареєстрований за ним на праві власності, а тому наявні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені п. 37.1.3. ст. 37 Закону, суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі.

Згідно із п. 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Встановлено, що для отримання страхового відшкодування позивач 14.01.2019р. звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» із повідомленням про подію по полісу № АК-8375729 від 20.04.2018р., до якого долучив паспорт, код, посвідчення водія, протокол огляду, реєстраційний талон, фото пошкодженого ТЗ. Повідомлення прийняте 14.01.2019р. представником ТДВ «Експрес Страхування» (а.с. 76).

Листом ТДВ «Експрес Страхування» від 05.03.2019р. йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.3. ст. 37 Закону, оскільки позивач не є потерпілим у розумінні п. 1.3. ст. 3, п.п. 35.2., 35.1 ст. 35, п. 36.4. ст. 36 Закону і не надав підтверджуючі на те документи (а.с. 48).

В подальшому позивач двічі звертався до страховика (31.03.2019р. і 14.05.2019р.) із заявами про страхове відшкодування, долучивши додаткові документи (а.с. 45-47).

ТДВ «Експрес Страхування» листом від 06.05.2019р. відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із ненаданням документів, які підтверджують право власності на автомобіль (а.с. 49).

У заяві від 14.05.2019р. стосовно необхідності надання додаткових документів по страховій справі № 4.19.33., позивач зауважив, що ним до заяви про виплату страхового відшкодування вже подавались документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб - договір купівлі-продажу транспортного засобу від 15.12.2018р., укладений у м. Харкові. Він повторно подає копії документів, що підтверджують право власності на автомобіль - копію договору купівлі-продажу транспортного засобу VW-GOLF д.н. JTZ037 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 від 15.12.2018р., укладений у місті Харкові (1 арк.), копію офіційного перекладу договору купівлі-продажу транспортного засобу (2 арк.). Також повідомив, що автомобіль розмитнено відповідно до діючого законодавства України (а.с. 47).

Однак ТДВ «Експрес Страхування» листом від 14.06.2019р. відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із відсутністю підстав для перегляду рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с. 50).

Стаття 37 Закону передбачені підстави для відмова у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно із п. 37.1.1. ст. 37 Закону (на яку посилався страховик у своїй відмові) підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Суд зазначає, що відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, серед іншого, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з полісом № АК/8375729 від 20.04.2018р. ТДВ «Експресс Страхування» , яким передбачений ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн.,

У підготовленому ОБСЄ науково-методичному посібнику «Застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні правосуддя» розкривається питання Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Так, щоб скористатися захистом статті 1 Першого протоколу особа повинна мати хоч якесь право, передбачене національним законодавством, яке може вважатися правом власності з точки зору Конвенції. Цей момент ілюструється розглядом Судом багатьох заяв.

Як і поняття «цивільних прав і обов`язків», концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції до конкретної справи Суд повинен з`ясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, який захищається цією статтею.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом ЄМПЛ розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами, серед іншого, були:

- «активи», які можуть виникнути, зокрема, на підставі позову про відшкодування шкоди, який виникає з її заподіянням («Прессос Компанія Нав`єра С.А. та інші проти Бельгії» (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium) (1), заява № 17849/91, рішення від 28 жовтня 1995 р.;

- приватні власні інтереси, визнані відповідно до національного права (справа «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), рішення [GC] від 5 січня 2000 р., заява № 33202/96).

Отже, поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення. Це, насамперед, означає, що національне законодавство держав-учасниць Конвенції не може вважатися остаточним при з`ясуванні його змісту, проте Суд може визнати за доцільне застосувати національне законодавство. Водночас, це передбачає обізнаність насамперед, на національному рівні з позицією Суду щодо тих чи інших питань. Особливо зазначена проблема є актуальною, коли підхід Суду є більш широким, аніж у національного законодавця.

Суд приходить до висновку, що право власності позивача на майно автомобіль підтверджено належними і допустимими доказами документами, що вказують, що позивач придбав майно, сплативши за нього на користь продавця нього певну суму, факт їх отримання страховиком не заперечується.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176 цс 18.

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності особи, якою завдано шкоду, обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Та обставинна, що позивач згідно з ч. 8 ст. 380 МК України та п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 не зареєстрував (перереєстрував) автомобіль протягом десяти діб після митного оформлення не є підставлю для відмови у виплаті страхового відшкодування. Така причина серед випадків, встановлених ст. 37 Закону - відсутня.

Більш того, п. 37.1.3. ст 37 Закону (на яку посилався страховик) вказує на таку підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування, як невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Однак, у відмові та у відзиві страховик не вказує про те, що дії позивача, зокрема, не надання ним необхідних, як на думку відповідача (страховика), документів, призвели до неможливості ТДВ «Експрес Страхування» встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, адже, як свідчать матеріали справи, страховик після отримання від позивача повідомлення про страховий випадок 14.01.2019р., взагалі не направив протягом 10 днів свого аварійного комісара, не залучив свого експерта, не оглянув транспортний засіб.

Посилаючись на норму абз. 22 п. 1.10 Правил дорожнього руху України, відповідно до якої власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи, страховик не врахував, що ці Правила (згідно із п. 1.1. Загальних положень) відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а не вимоги щодо надання документів страховику для отримання страхового відшкодування.

У пункті 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із п. 34.3 ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

ТДВ «Експрес Страхування» протягом 10 робочих днів після отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (14.01.2019р.), а саме 24.01.2019р., не направило осіб, для визначення розміру шкоди.

У зв`язку із тим, що страховик не направив свого аварійного комісара (експерта), страхове відшкодування не виплатив, позивач самостійно залучив експерта для оцінки матеріального збитку.

Так, на замовлення позивача був складений висновок експертного дослідження автотоварознавця ОСОБА_8 № 6730 від 29.07.2019р. визначена вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок ДТП, визначена в сумі 34 843,24 грн. без ПДВ (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 (для автомобілі в зі строком експлуатації понад 12 років).

Судом не встановлено обставин недотримання вимог закону експертом Крутінем В.І. при складанні висновку, або обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. № 2658-III оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Експерт ОСОБА_9 В.І. є атестованим експертом України, включений до реєстру експертів, має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю: 12.2 «Визначення вартості колісних, транспортних засобів, розміру збитку заподіяного власникові - транспортного засобу» (свідоцтво № 1382 від 30.10.2009р. видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, дійсне до 30.11.2021р.) (а.с. 15).

До ого ж клопотання про призначення по справі судової експертизи відповідачами не заявлено.

Оцінюючи доводи відповідача (страховика) про те, що з вартості заявленого до відшкодування матеріального збитку має бути виключена сума ПДВ, суд виходить з такого.

Як видно з «пояснень» до ремонтної калькуляції до висновка експерта ОСОБА_8 (а.с. 27), ціни на запчастин взяті як ціни виробника (вони не завжди співпадають) + 20%.

Суд виходить з того, що відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Отже, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ.

У зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.

Отже, вартість ПДВ відшкодовується страховиком при наданні доказів проведення ремонту автомобіля. Це слідує з того, що податок на додану вартість - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець.

Разом із тим, позивач не просить відшкодувати йому витрати на оплату ремонтних робіт, а заявляє про відшкодування оціненого матеріального збитку. У висновку експерта окремо не виділено окремо суму ПДВ, а нараховані 20 % на ціни на запчастини включені до ремонтної калькуляції, яка складається за результатами технічного огляду КТЗ у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, від 24.11.2003, № 142/5/2092, а не до вартості відновлювального ремонту.

Доводи представника відповідача (страховика) про те, що експерт мав врахувати при оцінці те, що автомобіль позивача двічі отримав механічні пошкодження у ДТП 02.06.2018р. і 12.01.2019р. і виключити вартість пошкоджених складових частин з розрахунку, суд оцінює критично. Одна лише наявність постанов суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у яких вказано, що його автомобіль отримав у ДТП механічні пошкодження, не є ані доказом цих пошкоджень, ані їх ступнею. При тому, що страховик після отримання повідомлення про ТДП не направив власного експерта для огляду транспортного засобу. Тому суд вважає означені доводи відповідача припущеннями, доказування на яких ґрунтуватися не може.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

З огляду на те, що висновок експерта одержаний у порядку, встановленого законом, суд вважає наданий позивачем висновок експерта належним, допустимим і достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну.

З урахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «Експрес страхування» про стягнення майнової шкоди, завданої наслідками ДТП в сумі 34 843,24 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача до ОСОБА_2

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно вирішує про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016р. (справа № 6-2808цс15)

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не має права відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим, у справі, що розглядається, вимоги позивач пред`явив як до страховка, так і до винної особи.

Суд зазначає, що дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного.

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. З наведеного слідує, що особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 21.02.2018р. по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211св18).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із тим, що позивачеві страховиком взагалі не відшкодовано матеріальну шкоду, а страховий ліміт (100 000,00 грн.) повністю її покриває, то між потерпілою особою і заподіювачем шкоди вже виключається (не діє) деліктне (первісне) зобов`язання, тому обов`язок особи на відшкодування шкоди потерпілому вважається погашеним у зв`язку із його виконанням страховиком на підставі договору страхування.

Оскільки суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог про стягнення страхового відшкодування з ТДВ «Есперес Страхування», розглядаючи спір виключно у межах позовних вимог (ч. 1. ст.13 ЦПК України), з урахуванням того, що чинне законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, а також з урахуванням, що обов`язок винної у ДТП особи на відшкодування шкоди потерпілому є погашеним, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 768,40 грн. за позовні вимоги майнового характеру.

З огляду на те, що загальний розмір позовних вимог позивача становить 34 843,24 грн., які задоволені повністю в частині вимог до ДТВ «Експрес Страхування», витрати по сплаті судового збору підлягає стягненню з відповідача ДТВ «Експрес Страхування» на користь позивача в сумі 768,40 грн.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 139, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, наявність в матеріалах справи висновку експерта ОСОБА_9 В.І., який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (висновок виготовлений на вимогу позивача), наявність квитанції про оплату проведення експертизи в розмірі 2 500 грн. (а.с.№ 51), а також приймаючи до уваги часткове задоволення позову в частині вимог до ДТВ «Експрес Страхування», суд вважає за можливе стягнути з відповідача ДТВ «Експрес Страхування» на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 500,00 грн.

Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з ДТВ «Експрес Страхування» на користь позивача ОСОБА_1 становить 3 268,40 грн. (768,40 грн. (судовий збір) + 2 500,00 грн. (витрати на експертизу)).

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки позивачем не представлений суду докази сплати за надані послуги (лише акт виконаних робіт а.с. 55), суд залишає заяву позивача про компенсацію витрат на правову допомогу в сумі 14 592,00 грн. - без розгляду і роз`яснює право на подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ДТВ «Експрес Страхування» задоволені, заявлені витрати у зв`язку із розглядом справи (на проїзд, на відрядження) з позивача на користь відповідача не стягуються.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 судові витрати з останньої не стягуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування», третя особа Моторне ОСОБА_3 (страхове) бюро України, про стягнення майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 34 843,24 грн. (тридцять чотири тисячі вісімсот сорок три гривні 24 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та витрат по оплаті експертного дослідження в розмірі 3 268,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 31 січня 2020 року

Суддя О.С. Наумова