Провадження № 2/537/210/2020
Справа № 537/5071/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2020 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Маслій М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача, АТ КБ «Приватбанк» - Гребенюк О.С., звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 26 червня 2015 року в розмірі 23 614 грн. 61 коп. станом на 11 листопада 2019 року; стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати.

Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 26 червня 2015 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11 207 грн. 01 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими позивачем Умовами та правилами, Тарифами складають між ним і банком договір. Представник позивача зазначає, що останній виконав свої зобов`язання за вказаним договором, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 11 листопада 2019 року він має заборгованість перед банком в розмірі 23 614 грн. 61 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 10 195 грн. 72 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 7 672 грн. 20 коп., заборгованості за пенею в розмірі 5 746 грн. 69 коп.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 січня 2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 03 червня 2020 року витребувано докази за заявою позивача.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, згідно наявного в матеріалах справи клопотання, просив суд розглянути справу без його участі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову з підстав виконання ним боргових зобов`язань перед банком в повному обсязі шляхом стягнення з нього грошових коштів державною виконавчою службою на підставі виконавчого напису нотаріуса, а також незаконного нарахування банком відсотків та штрафів. Також відповідач зазначив, що Умови та Правила надання банківських послуг, на які позивач посилається як на умови кредитного договору, не підтверджують факту, що саме з такими Умовами відповідача було ознайомлено та ним була надана згода на їх виконання.

Суд, вислухавши думку відповідача ОСОБА_1 , дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

З наданих позивачем письмових матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2010 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою - анкетою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Із підписаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Пам`яткою клієнта» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартним формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В подальшому, 26 червня 2015 року між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем АТ КБ «Приватбанк» було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №SAMDN3076 (договір 1) від 22 березня 2007 року.

У пункті 1.1.2 сторони дійшли згоди, що заборгованість по договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 12 007 грн. 01 коп.

Також, за умовами пункту 2.1 вказаної Генеральної угоди, банк надає позичальнику строковий кредит в розмірі 11 207 грн. 01 коп. на термін 24 місяці, а саме з 26 червня 2015 року по 30 червня 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 11 207 грн. 01 коп. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у зазначені в заяві, умовах і правилах строки.

Суму кредиту в розмірі 11 207 грн. 01 коп. представник позивача підтверджує наданою суду випискою по карті НОМЕР_1 за період з 01 січня 1999 року по 15 березня 2020 року.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно із пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку невиконання зобов`язань за договором, за вимогою банку позичальник зобов`язався виконати зобов`язання з повернення кредиту та виплати винагороди банку.

Згідно із пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. 00 коп. + 5 % від суми боргу по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих відсотків і комісій.

На підтвердження заявленої до стягнення суми боргу, позивачем надано розрахунок заборгованості, за змістом якого станом на 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 23 614 грн. 61 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 195 грн. 72 коп., залишку за відсотками на прострочену заборгованість в розмірі 7 672 грн. 20 коп., заборгованості по пені в розмірі 5 746 грн. 69 коп.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Однак, вирішуючи питання щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» та її розміру, суд виходить з положень частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується відповідними письмовими матеріалами справи, що 10 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було видано виконавчий напис №3720, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 12 242 грн. 34 коп., які є його боргом за Генеральною угодою №б/н від 26 червня 2015 року, укладеною між ним та ПАТ (АТ) КБ «Приватбанк», із яких: 10 195 грн. 72 коп. - залишок заборгованості за кредитом, 279 грн. 90 коп. - залишок заборгованості за відсотками, 66 грн. 72 - пеня та комісія, а також до цієї чуми включено витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 1 700 грн. 00 коп.

В провадженні Крюківського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області перебувало виконавче провадження ВП №51517894, відкрите на підставі виконавчого напису №3720, виданого 10 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 12 242 грн. 34 коп.

Постановою державного виконавця Крюківського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Шлюєвої А.О. від 24 червня 2019 року зазначене виконавче провадження ВП №51517894 закінчено у зв`язку зі сплатою боржником суми боргу в повному обсязі, що підтверджується відповідною постановою державного виконавця, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 55).

Окрім того, згідно змісту відповіді на доповнення до відзиву, наданого до суду 21 квітня 2020 року представником позивача, АТ КБ «Приватбанк» - Чепігою Д.О. (а.с. 92), останній не заперечує щодо раніше винесеного рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 , однак, оскільки відповідач несвоєчасно здійснював погашення заборгованості, а договірні відносини між сторонами не припинилися, банк продовжує здійснювати нарахування пені та відсотків.

Також, суд наголошує, що за змістом зазначеної відповіді на доповнення до відзиву, представник позивача зазначає про те, що грошові кошти при укладанні Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості повторно банком не надаються, оскільки здійснюється реструктуризація вже існуючої заборгованості та фактично відповідач зобов`язався таку заборгованість погасити, а також вказує, що укладений договір б/н від 08 вересня 2010 року, який було в подальшому реструктуризовано, не має юридичної сили (а.с. 94).

Тобто, з аналізу зазначених вище обставини справи, а саме факту стягнення в межах виконавчого провадження з відповідача суми боргу в повному обсязі на підставі виконавчого напису нотаріуса, що підтверджено постановою державного виконавця (а.с. 55), змісту відповіді на доповнення до відзиву, наданого до суду 21 квітня 2020 року представником позивача, та в обсязі наданих учасниками справи письмових доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, вбачається відсутність боргових зобов`язань відповідача перед банком за спірним кредитом.

На виконання ухвали Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 03 червня 2020 року про витребування доказів, а саме: обґрунтованого логічно-зрозумілого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк», а також алгоритму (формули), за яким можливо зрозуміти, як з наведених показників утворився результат (відсотки; з яких сум розраховані пеня, штрафи тощо, та за який період); суми різниці між поточною заборгованістю та заборгованістю, яку було стягнуто за виконавчим написом №3720 від 10 травня 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.; розрахунку існуючої на час звернення до суду розміру поточної заборгованості (яку зазначає позивач), представник позивача АТ КБ «Приватбанк» надав до суду повідомлення від 18 червня 2020 рку за вих.№817182-ВБ, за змістом якого надати суду більш детальний розрахунок не виявляється можливим з технічних причин, та з метою встановлення судом обставин нарахування та погашення складових заборгованості направлено на адресу суду виписку по кредитному рахунку клієнта.

Окрім того, у повідомленні від 18 червня 2020 рку за вих.№817182-ВБ, представник позивача вказує, що за виконавчим написом №3720 від 10 травня 2016 року відбулися погашення заборгованості в період з 16 вересня 2016 року по 13 травня 2019 року.

Згідно положень статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Натомість, представник позивача на виконання ухвали суду про витребування доказів, постановленої в порядку статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, повідомляє, що надати суду більш детальний розрахунок не виявляється можливим з технічних причин.

Частиною 10 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно із статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За викладених вище обставин, зважаючи на відсутність в матеріалах позову документів, розрахунків тощо в обґрунтування заявленої до стягнення суми в розмірі 23 614 грн. 61 коп., зважаючи на неможливість надання пояснень представником позивача з приводу обґрунтування розміру боргу, приймаючи до уваги обставину стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми коштів боргових зобов`язань в повному обсязі, що вбачається із сукупності наявних в матеріалах справи документів, та відсутність спростування позивачем цієї обставини, зважаючи на відсутність належних в розумінні вимог Цивільного процесуального України доказів на підтвердження наявної у відповідача перед банком заборгованості, зазначені обставини позбавляють суд можливості вирішити питання щодо правильності наданих позивачем розрахунків на визначення суми заборгованості, яку останні трактують як різницю, що утворилася між поточною заборгованістю та суму заборгованості, яку було стягнуто за цим же кредитним договором та проведення стягнення відповідним відділом виконавчої служби на виконання останніх.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, той факт, що представником позивача жодним чином не обґрунтовано належними та достовірними доказами наявність заборгованості відповідача за кредитними зобов`язаннями та не обґрунтовано заявлену до стягнення суму боргу за договором кредиту, здійснивши розгляд справи за наявними в ній доказами, суд приходить до висновку про необхідність відмови АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд , -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1 Д) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Суддя : Д.О. Зоріна

Повний текст судового рішення виготовлено 07 серпня 2020 року.