Провадження № 2/234/1012/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Данелюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Антоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу №234/20825/19 за позовною заявою:

ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1

до

Акціонерного товариства «Укрпошта», юридична адреса: м. Київ, вул. Хрещатик, 22. Філія- Донецька дирекція АТ «Укрпошта», юридична адреса: Донецька область м. Слов`янськ, вул. Свободи,1.

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

Обставини справи:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта», юридична адреса: м. Київ, вул. Хрещатик, 22. Філія- Донецька дирекція АТ «Укпошта», юридична адреса: Донецька область м. Слов`янськ, вул. Свободи,1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява вмотивована позивачем наступним:

Згідно наказу №793/к від 18.12.2017 року, позивачку було прийнято на роботу в Донецьку дирекцію "Укрпошта", де вона працювала з 20.12.2017 р. спочатку оператором в головній касі, потім інструктором відділу підписки, завідуючою господарством, а з 01.08.2018р. була переведена товарознавцем в групу роздрібної торгівлі Донецької дирекції "Укрпошта", де працювала до 08.11.2019 р.

Згідно наказу №4280/к від 08.11.2019р. позивачку було звільнено у зв`язку з невідповідальністю займаній посаді за станом здоров`я згідно п.2 ст.40 КЗпП України.

З зазначеним наказом не погоджується, оскільки він є незаконним, а звільнення безпідставним, з огляду на наступне.

Згідно наказу №4280/к від 08.11.2019р підставою звільнення позивачки з посади товарознавця є довідка МСЕК серія 12 ААБ №583162, постанова Донецької обласної профспілки працівників зв`язку №51 від 07.11.2019 р.

Згідно довідки МСЕК серія 12 ААБ №583162, позивачці було встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.11.2020р. та рекомендовано працю без значного фізичного та психоемоційного напруження, робот з травмонебезпечними механізмами, з неповним робочим днем обо неповним тижднем.

Оскільки посада товарознавця групи роздрібної торговлі не предбачає ані значного фізичного і психоемоційного навантаження, ані робот з травмонебезпечними механізмами робота на посаді товарознавця позивачці протипоказана не була. Отже, за станом здоров`я після встановлення 3-ї групи інвалідності, вона могла виконувати свою роботу.

Рекомендації МСЄК щодо встановлення позивачці неповного робочого дня або неповного робочого тиждня не є протипоказаннями щодо працевлаштування та не можуть бути підставою для звільнення.

Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83, МСЕК Міністерства охорони здоров`я роблять експертизу тривалої або стійкої втрати працездатності, які в кожному конкретному випадку визначають ступінь і тяжкість порушення функцій організму, можливість інвалідом виконувати роботу за певною професією або роботу в звичайних чи спеціально створених умовах, за основною професією чи близькою до неї за кваліфікацією.

Враховуючи наведене доказами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров`я можуть бути відповідні медичні висновки МСЕК, якими працівника визнано інвалідом і йому рекомендовано роботу іншу, ніж та, яку він виконує.

У довідкі МСЕК не зазначено ніяких висновків, які б дали керівництву адміністрації підприємства, де позивачка працювала, підстави для звільнення її з роботи.

Висновок МСЕК про неможливість позивачки за станом здоров`я виконувати роботу за професією товарознавця відсутній.

Звільнення позивачки відбулося з тієї причини, що відповідач не виконав свій обов`язок по створенню умов праці для неї в зв`язку із станом здоров`я, а саме: не встановив неповний робочий день.

Отже звільнення є незаконним.

На підставі ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 3, 4 п. 2 та ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядку), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Виходячи із заробітної плати за останні два місяці перед звільненням, коли позивачка фактично працювала (червень-липень 2019 року), її середньоденна заробітна плата складає 270,00 грн: заробітна плата за червень 2019 року за 20 робочих днів 5400 грн., заробітна плата за липень 2019 року за 5 робочих днів 1350 грн. (5400+1350) : (20 + 5) = 270 грн.).

Таким чином, з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2019 року по день прийняття судом рішення.

Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очикує понести у зв`язку з розглядом справи: судовий збір - 768,40 грн та на професійну правничу допомогу - 5000грн.

Просить визнати незаконним та скасувати наказ №4280/к від 08.11.2019 року про звільнення її з посади товарознавця групи роздрібної торгівлі Донецької дирекції АТ «Укрпошта». Поновити її на посаді товарознавця групи роздрібної торгівлі Донецької дирекції АТ «Укрпошта». Стягнути з АТ «Укрпошта» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.11.1999 року по день ухвалення судом рішення та судові витрати.

Вимоги по відшкодуванню моральної шкоди просила залишити без розгляду.

Відповідач АТ «Укрпошта» надав до суду відзив на позов, яким проти заявлених позовних вимог заперечує, та просить суд у їх задоволенні відмовити.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 10.12.2019 року провадження по справі відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання на 14.01.2020 року.

Ухвалою Краматорського міського суду від 14.02.2020 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду на 17.02.2020 року.

Ухвалою Краматорського міського суду від 17.06.2020 року клопотання представника позивачки ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено.

Ухвалою Краматорського міського суду від 02.07.2020 року клопотання представника позивачки ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено.

Ухвалою Краматорського міського суду від 30.07.2020 року вимоги позивачки по відшкодуванню моральної шкоди залишені без розгляду.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник Відповідача - АТ «Укрпошта» в підготовчому судовому засіданні проти позову заперечували, та просили суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Подальшому представник позивача надав заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ст. 124 Конституції України посилено гарантії захисту конституційних прав і свобод, у тому числі трудових, оскільки право громадян на працю є одним з головних у системі конституційних прав у нашій державі. Так, за змістом цієї статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. ст. 3 та 4 КЗпП України , законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Отже, розпорядчі акти власника чи уповноваженого органу повинні прийматися на підставі та на виконання Законодавства про працю та не суперечити йому.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

18.12.2017 року наказом про прийом на роботу № 793/к, ОСОБА_1 прийнято на роботу оператором поштового зв`язку в Донецьку дирекцію АТ «Укрпошта».

26.01.2018 року переведена на посаду старшого інструктора з передплати дільниці оброблення преси.

08.02.2018 року переведена на посаду завідувача господарства.

15.05.2018 року переведена на посаду завідувача господарством господарчої групи.

31.07.2018 року звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП. -запис 44 у трудовій книжці.

Запис №44 вважати не дійсним.

01.08.2018 року переведена на посаду товарознавця групи роздрібної торгівлі.

21.12.2018 року ПАТ «Укрпошта» перетворено в АТ «Укрпошта». Донецька дирекція ПАТ «Укрпошта» визнана такою, що належить до АТ «Укрпошта» та діє в його складі.

08.11.2019 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я п.2 ст.40 КЗпП. Наказ №4280/к. (а.с.6-14).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування додержання відповідності Наказу № 70 від 14.09.2017 року під час його прийняття та виконання покладено на Відповідачів.

Як вбачається із наказу про припинення трудового договору, позивачку звільнено 08.11.2019 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді (виконуваній роботі) за станом здоров`я.(а.с.5).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, серія 12ААБ, №583162 від 23.10.2020 року, ОСОБА_1 встановлена третя загальна група інвалідності.

Висновок про умови та характер праці: Труд без значного фізичного та психоемоційного напруження, робіт з травмонебезпечними механізмами, з неповним робочим днем або неповним робочим тижнем. (а.с.15).

Згідно протоколу №51 засідання Президії профспілкового комітету від 07.11.2019 року, надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 2 ст.40 КЗпП України-товарознавця Групи роздрібної торгівлі Донецької дирекції АТ «Укрпошта» з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.(а.с.101).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення .

Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно із частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2695-XII працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я інвалідів.

Отже, аналіз вказаних вимог закону дає підстави зробити висновок, що обов`язок роботодавця встановити скорочений робочий день не пов`язаний з можливостями роботодавця. Законодавець виходить із того, що роботодавець завжди має можливість використовувати працю осіб, які потребують за станом здоров`я встановлення неповного робочого дня або робочого тиждня.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода, обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці N158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція). Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом пункту 2 статті 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я. Доказами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров`я можуть бути відповідні медичні висновки МСЕК, якими працівника визнано інвалідом і йому рекомендовано роботу іншу, ніж та, яку він виконує.

Згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83, МСЕК Міністерства охорони здоров`я роблять експертизу тривалої або стійкої втрати працездатності, які в кожному конкретному випадку визначають ступінь і тяжкість порушення функцій організму, можливість інвалідом виконувати роботу за певною професією або роботу в звичайних чи спеціально створених умовах, за основною професією чи близькою до неї за кваліфікацією.

Враховуючи наведене доказами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров`я можуть бути відповідні медичні висновки МСЕК, якими працівника визнано інвалідом і йому рекомендовано роботу іншу, ніж та, яку він виконує.

Як вбачається із довідкі МСЕК серія 12 ААБ №583162 від 23.10.2019 року, не зазначено ніяких висновків, які б дали керівництву адміністрації підприємства, підстави для звільнення позивачки з роботи.

Висновок МСЕК про неможливість за станом здоров`я виконувати роботу за професією товарознавця відсутній, у висновку МСЕК від 23 жовтня 2019 року комісією не була рекомендована інша робота, ніж позивачка виконує.

Звільнення позивачки відбулося з тієї причини, що відповідач не виконав свій обов`язок по створенню умов праці для неї в зв`язку із станом здоров`я, а саме: не встановив неповний робочий день або тиждень.

Отже звільнення на підставі наказу №4280/к від 08.11.2019 року є незаконним

На підставі ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнанння незаконним та скасування наказу №4280/к від 08.11.2019 року про звільнення ОСОБА_1 , з посади товарознавця групи роздрібної торгівлі Донецької дирекції АТ «Укрпошта». Поновити ОСОБА_1 на посаді товарознавця роздрібної торгівлі Донецької дирекції АТ «Укпошта».

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Укрпошта» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 09.11.2019 року по день ухвалення рішення.

На підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 3, 4 п. 2 та ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно п 4 Постанови №100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховується виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Виходячи із довідки про заробітну плату, надану АТ «Укрпошта» заробітна плата позивачки за вересень 2019 року складала - 0 грн, за жовтень 2019 -1558.22 грн, відпрацьовано 6 робочих днів. Середньоденна заробітна плата склала 194.78 грн.

Позивачка надала свій розрахунок, згідно якого середньоденна заробітна плата складає 259.70 грн, а саме 1558.22 грн заробітна плата за останні два місяці поділити на 6 робочих днів дорівнює 259,7 грн- середньоденна заробітна плата.

Саме цей середньоденний заробіток суд вважає вірним.

Кількість робочих днів з 09.11.2019 року по 30.07.2020 року склала 180 днів.

180?259,7=46746 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2019 року по день прийняття судом рішення в розмірі 46746 грн.

Протилежного Відповідачем не доведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення суду зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи належить витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ст.137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, за винятком суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Правова допомога може складатися у тому числі з надання консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, підготовки процесуальних документів.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви позивачем не додано жодного розрахунку, окрім ордер серії АА№050578, згідно якого адвокат Корольова О.І. надає ОСОБА_1 правову допомогу, немає акт виконаних робіт, не вказано часу, витраченого на правовий аналіз та на складання позовної заяви, не вказано вартості кожної послуги.

Отже, витрати позивача на правову допомогу у розмірі 5000 грн не доведені, суд вважає за необхідне відмовити.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

При поданні позовної заяви позивачем судовий збір сплачено судовий збір з позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді в сумі 768,40 грн; позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не сплачувала.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки судовий збір з задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки та держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до норм частини 3 статті 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674 VІ "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно п.п 1, 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з позовної вимоги немайнового характеру 768,40 гривень, та на користь держави з задоволених позовних вимог майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.7, 10, 12, 13, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст.153, 253 КзпП України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ №428/к від 08.11.2019 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 на підставі ст.40 п.2 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді товарознавця групи роздрібної торгівлі Донецької дирекції АТ «Укрпошта».

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» () Філія-Донецька дирекція АО «Укрпошта»(ЄДРПОУ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 46746 (сорок шість тисяч сімсот сорок шість)грн.

В частині стягнення витрат на правовоу допомогу відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» () Філія-Донецька дирекція АО «Укрпошта»(ЄДРПОУ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» () Філія-Донецька дирекція АО «Укрпошта»(ЄДРПОУ) на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення про поновлення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на посаді товарознавця групи роздрібної торгівлі Донецької дирекції АТ «Укрпошта» виконати негайно.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчий кімнаті.

Суддя Краматорського міського суду О. М. Данелюк