КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/5418/2020 Головуючий у 1-й інстанції: Гончарук В.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року в справі позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційного бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про визнання дій незаконними, скасування реєстрації та поновлення відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ,-

у с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 ,що належить на праві власності АТ «Альфа-Банк».

Не погодившись з ухвалою суду, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказане судове рішення через його незаконність та необґрунтованість. Зазначає, що наклавши арешт на спірну квартиру, суд не врахував тієї обставини, що це майно вже не є предметом іпотеки, а є власністю банку, не навівши мотивів, за яких невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливить виконання рішення по суті позовних вимог. Суд першої інстанції приймаючи до розгляду заяву про забезпечення позову, в порушення вимог ст..ст.152-154 ЦПК України, не звернув уваги на те, що заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, не дослідив необхідність зустрічного забезпечення з урахуванням необхідності гарантії виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором, яке забезпечується іпотекою, з урахуванням інтересів співвідповідачів по справі, не врахував збитки, які понесуть співвідповідачі по справі у зв`язку з накладенням арешту на майно ,адже з урахуванням вимог частини 3 ст.154 ЦПК України вжиття заходів зустрічного забезпечення є не диспозитивним правом суду, а його обов`язком.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду ( ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України).

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Установлено, що в грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить суд визнати дії державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» незаконними, скасувати вказану реєстрацію та поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 за нею. Зазначала, що 12.08.2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис, яким звернув стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка була нею передана в іпотеку відповідно до Іпотечного договору № 800001653-И, укладеного між нею та відповідачем. За даним виконавчим написом заборгованість за кредитом склала 1 430 968,96 грн..Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва в задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» до неї про стягнення заборгованості було відмовлено, а рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . Проте відповідач продовжує вчиняти дії, спрямовані на стягнення з неї заборгованості. Квартира АДРЕСА_1 є її єдиним місцем проживання, а тому відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», нерухоме майно не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного закону.

Заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 мотивувала тим, що в разі не забезпечення позову спірна квартира може бути відчужена третім особам, або стосовно спірної квартири можуть бути вчинені інші реєстраційні дії, та в разі задоволення її позову це може призвести до утруднення виконання судового рішення.

Наклавши арешт на квартиру АДРЕСА_1 і, суд виходив з того, що вказаний вид забезпечення позову зможе запобігти ризикам невиконання рішення суду або утрудненню його виконання у разі задоволення позову та є співмірним з заявленими позовними вимогами.

Аналіз вищезазначених положень процесуального закону свідчить про те, що заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду та є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

Установлено, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки позивач оспорює законність переходу права власності квартири, яка належала їй на праві власності до відповідача.

Суд апеляційної інстанції уважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а заявлений позивачем захід забезпечення позову відповідним видом забезпечення заявленим позовним вимогам, оскільки розпорядження майном матиме наслідком зміну особи-власника, що призведе до внесення подальших змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та здійснення державної реєстрації прав інших осіб на предмети обтяження, що призведе до утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходу із заявленими позивачем вимогами та враховує, що застосування судом процесуальних засобів має тимчасовий характер та гарантує можливість реалізації позовних вимог, сприяє збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

Аргументи апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки фактично є запереченням сторони по суті позову, проте як на даний час предметом розгляду судом апеляційної інстанції є законність ухвали суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

При цьому слід зазначити, що застосований судом захід забезпечення позову не порушує майнові права товариства як власника, оскільки не обмежує його право на володіння та користування майном та є тимчасовим заходом.

Зважуючи те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин, визначених ст. 154 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для зустрічного забезпечення.

За таких обставин, ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстави до скасування якої відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук