Справа № 133/1404/17
Провадження № 22-ц/801/60/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 рокуСправа № 133/1404/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Маяк», Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області, про визнання дій незаконними, стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Сєчка В. Л. від 21 жовтня 2019 року,

встановив:

24 липня 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду цим позовом, за яким просив:

- визнати дії Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Маяк» (далі СВК «Маяк») щодо факту отримання ОСОБА_1 травми незаконними;

- зобов`язати СВК «Маяк» провести розрахунок за листами непрацездатності ОСОБА_1 за період часу з 23 лютого 2013 року по 20 квітня 2013 року виходячи з 100 відсотків середнього заробітку за отриману нею виробничу травму;

- стягнути з СВК «Маяк» на користь ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середнього заробітку за п`ять днів тимчасової непрацездатності з 23 лютого 2013 року по 27 лютого 2013 року та невикористану нею відпустку за 2013 рік з урахуванням індексу інфляції;

- стягнути з СВК «Маяк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150000 грн 00 к.;

- визнати дії Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Козятинському районі Вінницької області щодо факту отримання ОСОБА_1 виробничої травми, її оформлення, проведення виплат як за листами непрацездатності так і матеріальних компенсацій, передбачених законодавством, незаконними;

- стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Козятинському районі Вінницької області на користь ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середнього заробітку за листами непрацездатності за період з 28 лютого 2013 року по 20 квітня 2013 року;

- стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Козятинському районі Вінницької області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 27671 грн 87 к.

30 травня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заяву про уточнення позовних вимог, за яким просив стягнути з СВК «Маяк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500000 грн 00 к.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 17 вересня 2000 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до СВК «Маяк» на посаду доярки. 21 березня 2013 року під час перебування на робочому місці з ОСОБА_1 стався нещасний випадок в результаті якого вона отримала травму руки. Після отриманих травми ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні в комунальному підприємстві «Козятинська центральна районна лікарня» (далі КП «Козятинська ЦРЛ») з 28 лютого 2013 року по 20 квітня 2013 року. 20 квітня 2013 року отримавши листи непрацездатності ОСОБА_1 передала їх до бухгалтерії СВК «Маяк» для виплати грошової компенсації, однак їй було відмовлено тому, що в СВК «Маяк» є її пояснювальна записка про отримання травми руки в домашніх умовах. Вказував, що пояснень ніяких ОСОБА_1 не писала та підпис на поясненнях стоїть не ОСОБА_1 , а іншої особи. Вважав, що діями керівництва СВК «Маяк» ОСОБА_1 було нанесено моральну шкоду у вказаному вище розмірі. Крім того, після нещасного випадку ОСОБА_1 було призначено 3 групу інвалідності через втрату 25 процентів професійної працездатності.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької від 21 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`являлися в судові засідання призначені на 19 вересня 2019 року та 21 жовтня 2019 року. Таку їх поведінку суд визнав зловживанням процесуальними правами відповідно до частини першої статті 44 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги заяву (телефонограму) про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням її представника ОСОБА_2 у відрядженні та участю в інших судових засіданнях.

13 січня 2020 року представник СВК «Маяк» адвокат Бондарчук В. І. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Судом встановлено, що належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 двічі поспіль: 19 вересня 2019 року та 21 жовтня 2019 року не з`являлись в судове засідання.

Згідно з частиною п`ятою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, чинне цивільне процесуальне законодавство місить імперативний припис суду щодо постановлення ухвали про залишення без розгляду позовної заяви в разі повторної, тобто другої поспіль неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, за виключенням випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Натомість, причини повторної неявки позивачки (її представника), як і наявність чи відсутність заяви із повідомленням про такі причини правового значення для вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України не мають.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дії суду, як особливого суб`єкта владних повноважень, регламентовані процесуальним кодексом та не допускають аналогії закону, чи аналогії права. Дискреція суду на обрання варіантів дій має бути прямо передбачена в процесуальному законі.

Згідно з граматичним (мовним, текстовим) аналізом частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України терміни «може», «має право», «за власної ініціативи» та інші законодавцем не застосовані.

Не передбачається у частині п`ятій статті 223 ЦПК України та пункті 5 частини першої статті 257 ЦПК України можливість для суду інших варіантів дій, окрім залишення позовної заяви без розгляду.

З огляду на це, повноваження суду залишити позовну заяву без розгляду не є дискреційним.

Відтак, за змістом зазначених вище норм в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд безальтернативно зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Таким чином, встановивши, що належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 повторно не з`явились в судове засідання, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 жовтня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 30 січня 2020 року)

Суддя-доповідач О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета