ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4713/20 Справа № 191/2509/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Пустовар О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Городничої В.С.

суддів Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря Мамедової О.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іліман", треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство "Домінанта" про стягнення шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 01 листопада 2016 року первісного відповідача ОСОБА_3 було замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Іліман" (далі ТОВ "Іліман") та справу передано на розгляд до Покровського районного суду.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року до у часті у справі було залучено ОСОБА_3 у якості третьої особи.

Позов було обґрунтовано тим, що 09 грудня 2015 року о 09 год. 15 хв. в м. Дніпропетровськ, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем ДАФ ТЕ85XF н/з НОМЕР_1 з напівпричепом STAS н/з НОМЕР_2 по вул. Білостоцького, виїхав на перехрестя з пров. Білостоцького на заборонений червоний сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем Рено Логан н/з НОМЕР_3 , який перебував під його керуванням та рухався по пров. Білостоцького на зелений сигнал світлофора. Зазначав, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, автомобілі отримали механічні пошкодження та постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку судового експерта №2983 від 14 січня 2016 року вартість матеріальної шкоди, завданої автомобілю Рено Логан н/з НОМЕР_3 в результаті ДТП складає 100 042,98 грн.

Вказував, що відповідно до договору оренди транспортного засобу від 01 листопада 2015 року, ОСОБА_3 прийняв у тимчасове користування (оренду) автомобіль ДАФ н/з НОМЕР_1 у власника автомобіля ОСОБА_2 . Термін дії договору з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року. Згідно з п. 5.2 Договору, орендар в період оренди бере на себе відповідальність за всю можливу заподіяну шкоду орендованим транспортним засобом третім особам та зобов`язується її відшкодувати в найкоротші терміни. В зв`язку з тим, що відповідач не відшкодував заподіяну шкоду, він переніс фізичні та душевні страждання.

Посилаючись на те, що в результаті скоєного ДТП окрім матеріальних збитків, він отримав ще й фізичні ушкодження, а небажання ОСОБА_3 добровільно відшкодувати причинені збитки вимусило його витрачати час та здоров`я та нести додаткові витрати, переживати усілякі неприємності від необхідності повертати збитки від причиненої шкоди, та зважаючи на те, що винуватий у ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ "Іліман" просив суд ухвалити рішення яким стягнути з ТОВ «Іліман» суму заподіяної в результаті ДТП шкоди у розмірі 64 863,02 грн., з яких: 50 042,98 грн. - вартість матеріального збитку пошкоджень транспортного засобу, 320,04 грн. - витрати на поштове відправлення повідомлень про проведення експертизи, 4 500 грн. - витрати на правову допомогу, 10 000 грн. - моральної шкоди та витрати на сплату судового збору у розмірі 1 167 грн.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним і необґрунтованим, просив скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно залишив його вимоги без задоволення, оскільки не доведено належними та допустимими доказами факт перебування у відпустці водія ОСОБА_3 . Судом залишено без уваги той факт, що власник ТОВ Іліман - ОСОБА_4 з метою уникнення матеріальної відповідальності подав до суду підроблений договір оренди автомобіля.

22 квітня 2020 року відповідач ТОВ Іліман надав відзив на апеляційну скаргу в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошував на тому, що автомобіль та напівпричип є особистою власністю ОСОБА_5 , а під час ДТП їх працівник ОСОБА_3 перебував у відпустці та дане ДТП не було вчинене під час виконання його трудових обов`язків.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 грудня 2015 року о 09.15 год. в м. Дніпропетровськ, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем ДАФ ТЕ85XF н/з НОМЕР_1 з напівпричепом STAS н/з НОМЕР_2 по вул. Білостоцького виїхав на перехрестя з пров. Білостоцького на заборонений червоний сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем Рено Логан н/з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по пров. Білостоцького на зелений сигнал світлофора, внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КупАП.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідності до частин 4 та 6 ст.82 ЦПК Українии обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки RENAULT LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_1

Довідка ПДН №000769 Сектору оформлення матеріалів ДТП відділу ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровськ ГУМВС України в Дніпропетровській області, містить відомості про отримані механічні пошкодження автомобілю марки Рено-Логан, номерний знак НОМЕР_3 в дорожньо-транспортній пригоді 09 грудня 2015 року о 09 год. 15 хв. на вул. Білостоцького пров. Білостоцького.

Відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження №2983 за фактом спричинення аварійних пошкоджень автомобілю Renault Logan, складеного 14 січня 2016 року судовим експертом ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_1 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Renault Logan реєстраційний номер НОМЕР_3 пошкодженого в результаті ДТП, склав 100 042,98 грн.

Згідно даних Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за обліками ІПС «Дніпро» за ОСОБА_2 , зареєстровані транспортні засоби, в тому числі автомобіль марки DAF TE85XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп марки STAS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким як встановлено в судовому засіданні керував під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 .

Крім того, згідно даних Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за обліками ІПС «Дніпро» за ТОВ «Іліман» зареєстровані такі транспортні засоби автомобіль марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_4 та автомобіль марки , DAF TE85XF, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Відповідно до копії Полісу № НОМЕР_6 , термін дії якого з 30 квітня 2015 року по 29 квітня 2016 року, ОСОБА_2 застрахував у ТДВ СТ «Домінанта» цивільно-правову відповідальність, забезпечивши автомобіль марки DAF TE85XF, номерний знак НОМЕР_1 . Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, визначена 100 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн.

09 грудня 2015 року до ТДВ «СТ «Домінанта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 09 грудня 2015 року о 09:15 год. в м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, пров. Білостоцького, звернувся ОСОБА_1 .

Згідно довідки ТДВ «СТ «Домінанта» вих. №2133 від 04 жовтня 2016 року встановлено, що по страховому випадку, який стався 09 грудня 2015 року з автомобілем Renault Logan д/н НОМЕР_3 з вини водія ОСОБА_3 , цивільно-правову відповідальність якого застраховано в ТДВ «СТ «Домінанта» за Полісом № НОМЕР_6 , виплачене страхове відшкодування в сумі 50 000 грн., виплачене відшкодування на проведення власної експертизи в сумі 1 800 грн. та пеня у розмірі 4 680,45 грн.

Крім того, 01 листопада 2015 року між фізичною особою ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди транспортного засобу. Згідно п. 1.1 договору, орендодавець передає в тимчасове користування орендареві належний орендодавцеві на праві власності автомобіль марки DAF CF85 випуску 2006 року, кузов № НОМЕР_7 , кольору синій, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво НОМЕР_8 . Договір укладений на строк з 1 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року (п.4.1 Договору).

Згідно акту прийому-передачі автомобіля від 01 листопада 2015 року, орендодавець передав, орендар прийняв вищевказаний автомобіль.

Однак, згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору оренди дійсним та стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу відмовлено, в зв`язку з тим, що вказаний договір є нікчемним, тобто не укладеним.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року залишено без змін.

09 грудня 2015 року ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Іліман», що підтверджується копією трудової книжки, серії НОМЕР_9 .

Згідно копії наказу №0712-К від 07 грудня 2015 року, ОСОБА_3 надано відповідачем відпустку без утримання, терміном на 9 календарних днів з 08 грудня 2015 року.

Також судом установлений факт перерахування ОСОБА_3 заробітної плати від ТОВ «Іліман», та факт перерахування коштів від ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ Іліман неналежний відповідач у даній справі, транспортний засіб яким керував ОСОБА_3 під час ДТП на праві власності належать ОСОБА_2 , крім того під час даної ДТП ОСОБА_3 хоча і перебував у трудових відносинах з ТОВ Іліман, втім знаходився у відпустці та ДТП не пов`язано з його роботою та трудовими обов`язками.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно положень ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Аналіз змісту наведеного пункту Правил дорожнього руху і частини другої статті 1187 ЦК України у їх взаємозв`язку приводить до висновку, що коли особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що єдиним відповідачем у цій справі позивач зазначив ТОВ «Іліман», при цьому ОСОБА_3 (вина у скоєнні ДТП особа), ОСОБА_2 (власник транспортного засобу за кермом якого під час ДТП перебував ОСОБА_3 ) в якості відповідача (співвідповідача), залучене у вказаній справі не було.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ТОВ "Іліман" не є володільцем транспортного засобу який перебував під керуванням ОСОБА_3 під час здійснення останнім ДТП.

Той факт, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Іліман" на час скоєння ДТП, з врахуванням обставин даної справи, не є підставою для стягнення з ТОВ "Іліман" на користь позивача ОСОБА_1 шкоди спричиненої внаслідок ДТП.

Матеріалами справи підтверджено, що 09 грудня 2015 року, на момент ДТП, відповідач ТОВ "Іліман" не був ні власником, а ні володільцем транспортного засобу

З матеріалів справи вбачається, що власником транспортного засобу - автомобіля марки DAF CF85 випуску 2006 року, кузов № НОМЕР_7 , кольору синій, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво НОМЕР_8 є ОСОБА_2 , втім доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_2 є засновником ТОВ "Іліман" не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що між фізичною особою ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди транспортного засобу. Згідно п. 1.1 договору, орендодавець передає в тимчасове користування орендареві належний орендодавцеві на праві власності автомобіль марки DAF CF85 випуску 2006 року, кузов № НОМЕР_7 , кольору синій, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво НОМЕР_8 . Договір укладений на строк з 1 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року (п.4.1 Договору) з врахуванням того, що даний договір рішенням суду яке набрало законної сили визнаний нікчемний та з врахуванням того, що ТОВ "Іліман" не був стороною даного договору не можуть прийматися до уваги як підстава для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що перебування ОСОБА_3 на час ДТП у відпустці не підтверджено належними та допустимими доказами з врахуванням встановлених обставин справи, колегією суддів відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову зводяться до необхідності переоцінки доказів, що в силу положень статті 367 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено. Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст.375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення немає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий: В.С.Городнича

Судді: О.П.Варенко

О.В.Лаченкова