Провадження №2/155/209/20
Справа №155/651/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Ревуцької М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ТзОВ «Вільхівка» Савельєва В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Городище» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільхівка», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільхівка», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Городище» уклало договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_2 . Даний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Горохівському районі про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 березня 2011 року за №00147. Відповідно до пункту 8 зазначеного договору оренди строк дії договору становить 10 років. З огляду на наведене та керуючись ст.18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Таку позицію підтримує Верховний Суд України у справі №6-2777цс16 від 18 січня 2017 року.

З огляду на це, кінцевий строк вищезазначеного договору оренди, що був укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , закінчується 16 березня 2021 року.

Однак, позивачу стало відомо, що ТзОВ «Вільхівка» уклало договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_2 . Цей договір зареєстровано 30 травня 2018 року, номер запису в державному реєстрі 26436085. Об`єктом договору оренди стала земельна ділянка площею 1,78 га (кадастровий номер: :01:001:1459), що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №337861.

Таким чином, на сьогодні існує подвійна реєстрація права оренди однієї і тієї ж самої земельної ділянки, яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2 .

За таких обставин позивач просить визнати недійсним договір оренди землі 012/18 від 25 травня 2018 року, який був укладений між ТзОВ «Вільхівка» () та ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки площею 1,7748 га (кадастровий номер::01:001:1459), що розташована на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 14 червня 2019 року на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження.

12 липня 2019 року відповідач ТзОВ «Вільхівка» подало відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що при реєстрації державним реєстратором права оренди землі усі подані відповідачем ТзОВ «Вільхівка» документи відповідали ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також не було підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, передбачених ст.24 цього закону. Після реєстрації земельної ділянки площею 1,78 га (кадастровий номер :01:001:1459), належної ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №337861 документи були передані бухгалтерії ТзОВ «Вільхівка». Через деякий проміжок часу, представник бухгалтерії доповів що власник вищенаведеної земельної ділянки ОСОБА_2 перебуває в договірних зобов`язаннях з іншою юридичною особою, після чого ТзОВ «Вільхівка» розірвала договір та скасувала державну реєстрацію, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. З огляду на це, позовні вимоги визнає частково та просить не стягувати з відповідача ТзОВ «Вільхівка» судових витрат по даній справі, так як для даного підприємства нічого не було відомо про укладений договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_2 та ТзОВ «Городище», сама ж спірна земельна ділянка з користування позивача не вибувала та ТзОВ «Вільхівка» її не використовувала, а тому будь-якої матеріальної шкоди для ТзОВ «Городище» завдано не було.

Представник позивача, ТзОВ «Городище», Мохнюк М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в обґрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.

Представник відповідача, ТзОВ «Вільхівка», Савельєв В.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТзОВ «Вільхівка» в користь позивача судових витрат в даній справі з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судовою повісткою про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву, будь-яких клопотань чи заяв не подавав.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір, пов`язаний з правом оренди земельної ділянки.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст.6, 627 ЦК України).

Відповідно до ст.182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація договору оренди, його зміни та розірвання здійснюється відповідним органом за зверненням осіб з наданням відповідних документів, які є підставою для такої реєстрації (договір, судове рішення).

Частиною 1 статті 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України, а саме в момент вчинення правочину. Тобто, зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 396 ЦК України соба, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього ЦК України.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом України «Про оренду землі».

Згідно з ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.6 ч.5 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно з ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави для відмови в державній реєстрації прав:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №337861 ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 1,78 гектари, кадастровий номер :01:001:1459, що знаходиться на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області і яка призначена для ведення особистого селянського господарства.

16 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Городище» було укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 1,78 гектари, кадастровий номер :01:001:1459, котра знаходиться на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області і яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №337861. Відповідно до п.8 договору оренди землі строк його дії становить 10 років. Даний договір у встановленому законом порядку було зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Горохівському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис №00147 від 16 березня 2011 року, а тому позивач набув права оренди на дану земельну ділянку.

Відповідно до рахунку № НОМЕР_1 за січень 2018 року квітень 2019 року відповідачу ОСОБА_2 здійснювалися виплати за оренду вищевказаної земельної ділянки.

Однак, 25 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Вільхівка» було укладено договір оренди землі №012/18, предметом якого є земельна ділянка площею 1,78 гектари, кадастровий номер :01:001:1459, яка знаходиться на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області. Відповідно до п.9 даного договору строку його дії становить 10 років. Даний договір у встановленому законом порядку було зареєстровано в Горохівській районній державній адміністрації, про що вчинено відповідний запис №26436085 від 30 травня 2018 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, судом встановлено, що об`єктом двох різних договорів оренди землі стала одна й та ж земельна ділянка площею 1,78 гектари, кадастровий номер :01:001:1459, що належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №337861 та на даний час існує подвійна реєстрація права оренди даної земельної ділянки, яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2 .

Як вбачається з Додаткової угоди до договору оренди землі №012/18 від 25 травня 2018 року, укладеної між ОСОБА_2 та ТзОВ «Вільхівка» 03 липня 2019 року, сторони домовилися про припинення дії договору оренди землі №012/18 від 25 травня 2018 року предметом якого є земельна ділянка площею 1,78 гектари, кадастровий номер :01:001:1459, яка знаходиться на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 27 листопада 2018 року у справі №905/1227/17) дійшла висновку, що оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення). Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі №918/144/15 (провадження №3-1143гс15), оскільки розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним.

Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов до висновку, що дійсно існує подвійна реєстрація договору оренди землі однієї й тієї ж самої земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , а тому задовольняє позов ТзОВ «Городище» та визнає недійсним договір оренди землі 012/18 від 25 травня 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільхівка» та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 1,7748 га, кадастровий номер :01:001:1459, що розташована на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області.

Разом з тим, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України несуть витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач ТзОВ «Городище» при поданні цього позову сплатило 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №2485 від 31 травня 2019 року, а також понесло 10000 (десять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується договором про надання правничої допомоги №15-05-19 від 15 травня 2019 року, ордером на надання правничої (правової) допомоги №1001817 від 21 жовтня 2019 року, актом прийому передачі послуг професійної правничої допомоги, довідкою про витрачений час адвокатом на надання клієнту ТзОВ «Городище» правничої допомоги, платіжним дорученням №5253 від 03 жовтня 2019 року про отримання адвокатом Мохнюком Максимом Вікторовичем від позивача 10000 (десяти тисяч) гривень за надання правничої допомоги.

Наданий розрахунок розміру витрат і опис робіт містить детальний опис виконаних робіт адвокатом із зазначення витраченого часу (годин) на їх виконання.

При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд бере до уваги складність справи і виконаних робіт, час, витрачений адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), кількість судових засідань та час в яких адвокат здійснював представництво інтересів позивача в суді та приходить до висновку про реальність отриманих адвокатських послуг, встановлення їхньої дійсності та необхідності, розумність їхньої вартості,

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги пред`явлені позивачем «ТзОВ «Городище» до ТзОВ «Вільхівка» та ОСОБА_2 , тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з цих відповідачів на користь позивача сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в рівних частках з кожного.

Керуючись ст.ст.12, 81, 89, 133, 137, 141, 265 ЦПК України, ст.ст.3, 182, 210, 215, 316, 317, 319, 396, 626, 628, 629, 638, 640 ЦК України, ст.125 ЗК України, Законом України «Про оренду землі», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі 012/18 від 25 травня 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільхівка» та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 1,7748 га, кадастровий номер :01:001:1459, що розташована на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільхівка» (місцезнаходження: Волинська область, Горохівський район, село Вільхівка, вулиця Зелена, 48, ) та ОСОБА_2 (місце проживання: Волинська область, Горохівський район, село Вільхівка, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 27 червня 1996 року Горохівським РВ УМВС України у Волинській області, РНОКПП НОМЕР_3 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Городище» (місцезнаходження: Волинська область, Луцький район, село Городище, вулиця Шкільна, 32) судові витрати по справі, зокрема, по 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок сплаченого судового збору з кожного та по 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 30 січня 2020 року.

Головуючий Адамчук Г.М.