Справа № 428/2229/20
Провадження № 22-ц/810/424/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2020 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі: судді Кордюкової Ж.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про виключення з розрахунку за послуги з центрального опалення суми заборгованості та проведення перерахунку,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (далі ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ») про виключення з розрахунку за послуги з центрального опалення суми заборгованості та проведення перерахунку, який мотивувала тим, що з 05.08.2010 року вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

18.08.2010 року між позивачкою та відповідачем ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» укладено договір № 7044 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та 17.08.2016 року договір № 17216 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води із зазначенням пункту 2.5 «Наявність пільг з оплати послуг учасник бойових дій».

На час виникнення у позивачки права власності на вищезазначену квартиру на особовому рахунку значився борг за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води попереднього власника в сумі 9826,41 грн, з приводу якої позивачка зобов`язань на себе не приймала.

Оскільки позивачка має пільги по сплаті житлово-комунальних послуг як учасник бойових дій, то наявність на її особового рахунку заборгованості перешкоджає їй в подачі заяви на виплату пільги в готівковій формі, тому для врегулювання питання щодо перерахунку заборгованості позивачка звернулась до відповідача з заявою від 14.01.2020 року з проханням змінити особовий рахунок № 49068 на новий з нарахуванням плати за послуги з централізованого опалення в період з 05.08.2010 року по теперішній час, на що отримала відмову.

Тому позивачка просила суд зобов`язати відповідача виключити з розрахунку по особовому рахунку № 49608 (єдиний особовий рахунок 120) за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , квартиронаймач ОСОБА_1 , суму заборгованості попереднього користувача зазначеної квартири, що виникла за період часу до 05.08.2010 року в сумі 9826,41 грн та провести перерахунок з урахуванням виплат, які були нараховані на рахунок відповідача за надання житлових пільг на оплату житлово-комунальних послуг з листопада 2019 року, залишок розподілити як переплату за послугу з централізованого опалення відповідно нарахуванням за її користування в подальшому.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 18.08.2010 року між сторонами був укладений договір № 7044 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, пунктом 6.1. якого визначено, що розмір заборгованості на момент укладання цього договору становить 9826,41 грн. На виконання умов цього договору позивачем було добровільно сплачено суму боргу остаточно у березні 2014 року, тому відсутній предмет спору і перебіг строку позовної давності за вимогами позивача сплинув в березні 2017 року, а позивач звернулась до суду з позовом в березні 2020 року, що відповідно до приписів ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для застосування строків позовної давності. Згідно з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» виключення з розрахунку по особовому рахунку позивача за послуги з централізованого опалення за суму заборгованості попереднього користувача та проведення перерахунку з перерозподілом як переплати не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту права, це є господарською діяльністю підприємства, а особовий рахунок документом внутрішньогосподарського обліку операцій підприємства, а тому виключення суми заборгованості є виключним правом кредитора, тобто відповідача.

Крім того, чинне законодавство не встановлює процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначає механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в документах про стан заборгованості, що узгоджується з висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-3986св14. Дарувальник квартири приховав від позивача недолік квартири, в даному випадку наявність заборгованості за послуги з централізованого опалення, а тому позивачка не позбавлена права звернутись до суду з позовом про визнання договору дарування квартири недійсним.

У відповіді на відзив позивачка зазначила, що у договорі від 18.08.2010 року № 7044 наявність заборгованості в сумі 9826,41 грн не означає, що вона визнає її за собою. Зазначена заборгованість виникла за колишнім власником квартири, який був споживачем послуг до моменту укладання договору купівлі-продажу серії ВМР № 709080. Позивачка цей борг не визнає і жодних договорів про його реструктуризацію не укладала, про те, що цей борг обліковується за нею, дізналась з листа від 03.02.2020 року № 08-06-48. Недостовірним є той факт, що вона добровільно погасила суму боргу остаточно у березні 2014 року, оскільки нею на рахунок ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» перераховувалися лише виплати за спожиті послуги за період з серпня 2010 року, а не виплати на добровільне погашення боргу. Крім того, суд ухвалою від 19.07.2018 року по справі № 428/8010/18 відмовив відповідачу у видачі судового наказу про стягнення боргу за період з 01.03.2015 року по 01.03.2018 року, оскільки з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, що перевищує позовну давність. Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 року № 237, визначається поняття безнадійної дебіторської заборгованості. Цим Положенням передбачено викладення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі тієї, за якою минув строк позовної давності.

У запереченнях на відповідь позивача зазначено, що позивач не навела жодних обґрунтувань причин пропуску строку позовної давності, а лише підтверджено факт обізнаності про існування заборгованості. Доказів цільового призначення платежів позивач не надала.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про виключення з розрахунку за послуги з центрального опалення суми заборгованості та проведення перерахунку задоволено частково.

Зобов`язано Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» виключити з розрахунку по особовому рахунку № 49608 (єдиний особовий рахунок 120) за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , квартиронаймач ОСОБА_1 , суму заборгованості попереднього користувача зазначеної квартири, що виникла за період часу до 05.08.2010 року в сумі 9826,41 грн та провести перерахунок з урахуванням виплат, які були нараховані на рахунок ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» за надання житлових пільг на оплату житлово-комунальних послуг.

Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» вважає, що оскаржуване рішення постановлено за результатами неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм процесуального та з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить частково скасувати оскаржуване рішення в задоволеній частині позовних вимог та у відповідній частині ухвалити нове рішення про відмову позовних вимог позивачу.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд відмовив у клопотанні відповідача про застосування судом позовної давності, начебто позивач дізнався про порушення свого права з листа від 03.02.2020 року, у той час, коли позивач був обізнаний про заборгованість під час укладення договору № 7044 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води 18.08.2010 року; суд зробив висновок про несправедливість пункту 6.1 Договору від 18.08.2010 року, яким встановлено розмір заборгованості на момент укладення договору 9826,41 грн, у той час, коли наступним договором від 17.08.2016 року не визначено жодних обов`язків позивача щодо сплати цього боргу; позивачем не названі суб`єктивні права або інтереси як споживача, які порушені, не визнані або оспорені відповідачем, і фактично ставиться питання, яке має бути предметом доказування у разі пред`явлення до позивача позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до набуття ним права власності на квартиру, тому позовні вимоги позивача за правовою природою є запереченням проти неіснуючих позовних вимог; діями відповідача не порушені права позивача як споживача, не позбавлено можливості здійснити свої права споживача повністю або частково; право обліку заборгованості за надання житлово-комунальних послуг належить відповідачу, тому зобов`язання виключити з розрахунку по особовому рахунку позивача заборгованості по сплаті послуг, яка виникла до 05.08.2010 року, не ґрунтуються на законі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 зазначає, що вимоги апеляційної скарги відповідача не визнає у повному обсязі та вважає безпідставними та необґрунтованими та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про виключення з розрахунку за послуги з центрального опалення суми заборгованості та проведення перерахунку 9826,41 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язуючи відповідача виключити з розрахунку по особовому рахунку за послуги з централізованого опалення за адресою квартири позивача суму заборгованості попереднього користувача та зобов`язуючи провести перерахунок з урахуванням виплат, які були нараховані на рахунок відповідача за надання житлових пільг на оплату житлово-комунальних послуг, суд виходив з неправомірності нарахування відповідачем боргу ОСОБА_1 за послуги, які вона не отримувала як споживач, а обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав відповідає змісту порушеного права та не суперечить закону, який не визначає ефективного способу захисту. Також суд вважав відсутніми підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки про порушення свого права позивачка дізналася з листа відповідача від 03.02.2020 року № 08-06-48.

Щодо вимог позивача зобов`язати ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» визнати борг таким, що є боргом попереднього власника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та виключити його з особового рахунку споживача послуг ОСОБА_1 , то суд першої інстанції в цій частині позовних вимог відмовив, оскільки не відповідають способам захисту права, передбаченим чинним законодавством.

Предметом перегляду по справі є лише рішення суду в задоволеній частині позовних вимог.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено та ніким не оспорюється, що 23.06.2010 року ОСОБА_1 отримала в дар від ОСОБА_3 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 23.06.2010 року (а.с. 7), право власності на квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване за ОСОБА_1 ;

18.08.2010 року між ОСОБА_1 та ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» укладений договір № 7044 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , пунктом 6.1. якого визначено, що розмір заборгованості на момент укладання цього договору становить 9826,41 грн (а.с. 12-13);

Позивачка ОСОБА_1 є учасником бойових дій, дата видачі посвідчення 20 квітня 2016 року (а.с. 11);

17.08.2016 року між ОСОБА_1 та ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» укладений договір № 17216 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-15), пунктом 2.5. якого визначено, що є пільга зі сплати послуг «Учасник бойових дій» -75%, і відсутні відомості про наявність заборгованості за послуги з теплопостачання на момент укладання цього договору;

Згідно листа-розрахунка ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» по особовому рахунку № 49608, єдиний ос/рах 120, квартиронаймач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , за період з 01.2010 року по 12.2019 року наявна заборгованість у розмірі 11548,08 грн, зокрема за період з 01.2010 року по 01.08.2010 року за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 9826,41 грн (а.с. 17-18).

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу наявності на особовому рахунку позивача заборгованості попереднього власника квартири, що перешкоджає ОСОБА_1 в отриманні належній їй як учаснику бойвих дій пільг в готівковій формі для сплати за спожиті комунальні послуги, оскільки всі надходження перераховуються на рахунок відповідача, і відповідач вважає, що таку заборгованість позивач погодила під час укладення договору на надання послуг у 2010 році та згодом у 2014 році сплатила її.

Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються як Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV, так і в редакції Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII), який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, так і Законом України «Про теплопостачання», «Про захист прав споживачів» та Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року (далі Правила), якими, зокрема передбачено внормованість відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг виключно на договірних засадах, обов`язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору як істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 322 ЦК на власника покладається тягар утримання майна.

Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому помилковим є довід скарги про обізнаність та погодження позивачкою існуючого станом на час набуття нею права власності на квартиру боргу, оскільки це не випливає із тексту договору від 18.08.2010 року. За відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна прийняття на себе новим власником майна попередньої заборгованості суд правильно дійшов висновку про не взяття до уваги такого доводу відповідача.

Крім того, за своєю правовою суттю укладений між сторонами договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 18.08.2010 року відповідає по формі та змісту типовому договору, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 (з наступними змінами), і є договором приєднання, оскільки відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, скаржником не спростований правильний висновок суду про відмову у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин, натомість позивачем доведено належними доказами, яким є лист відповідача від 03.02.2020 року, про порушення свого права, за захистом якого вона звернулася до суду у березні 2020 року.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. У зв`язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. А тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку».

Оскільки позивачка обґрунтувала своє звернення наявністю по її особовому рахунку заборгованості попереднього власника, що перешкоджає їй в отриманні належній ОСОБА_1 як учаснику бойвих дій пільг в готівковій формі для сплати за спожиті комунальні послуги, оскільки всі надходження перераховуються на рахунок відповідача, що свідчить про вже наявне порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 . Тому не заслуговує на увагу довід скарги про те, що обраний спосіб захисту не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України і що по суті позовні вимоги позивачки можуть бути враховані як заперечення проти позову про стягнення заборгованості.

Позивачка не оспорює по суті правильності нарахування розміру плати за надані їй послуги (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, а заперечує проти обрахування наявної заборгованості попереднього власника квартири по особовому рахунку саме за нею, що тягне за собою певне обмеження саме її прав.

Щодо відзиву відповідача на апеляційну скаргу щодо способу порушеного права позивача, то колегія суддів зазначає, що виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця.

Зобов`язання споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. До такого висновку прийшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-3986св14.

Положення Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитками, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992р. № 572 (п. 10), Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 27.06.2008р. №190 (п. 3.9), Правил надання послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09.12.1999р. № 2246 (п. 4) врегульовано лише відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників після виділення частки кожного із співвласників в натурі та встановлення окремих облікових приладів на споживання води, газу, електричної та теплової енергії, натомість питання обрахування боргу попереднього власника за останнім власником жодним чином не врегульовано.

Саме вказаний дисбаланс договірних правовідносин сторін на користь відповідача, який як підприємство-виконавець житлово-комунальних послуг не використовує своє право кредитора обраховувати наявний борг за певною особою, спонукає позивачку звертатися до суду та ставити питання не про списання заборгованості за оплату послуг з теплопостачання, а про виключення спірної заборгованості, виниклої за період часу до набуття нею права власності на квартиру, квартиронаймача ОСОБА_1 .

Висновки суду про несправедливість пункту 6.1. Договору від 18.08.2010 року, яким встановлено розмір заборгованості на момент укладення договору 9826,41 грн, у той час, коли наступним договором від 17.08.2016 року не визначено жодних обов`язків позивача щодо сплати цього боргу, є помилковими, оскільки вказаний договір як договір приєднання відповідає типовій формі і зазначення в ньому про наявність заборгованості жодним чином не впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 як нового власника квартири. Проте такі висновки не впливають на правильне вирішення справи по суті.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2020 року без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 06 серпня 2020 року.

Судді: