Справа № 128/587/20
Провадження № 22-ц/801/1403/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 рокуСправа № 128/587/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Шемети Т. М.,

за участі секретаря судового засідання Богацької О. М., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Роя В. Л., розглянувши за правилами, встановле-ними для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Вінницько-го районного суду Вінницької області від 27 травня 2020 року, ухвалене у при-міщенні суду в м. Вінниці за головування судді Ганкіної І. А., повний текст яко-го складений 27 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Вінницький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної забор-гованості у розмірі 12 158,87 гривень, посилаючись на наступні обставини. Від-повідач з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, підписав 23 листопада 2018 року заяву № б/н та отримав кредит у розмірі 6 000,00 гри-вень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі спла-тою відсотків за користування кредитом у межах пільгового періоду 0,00001% річних, за межами пільгового періоду 43,2% ( 42% ) річних. Реальна річна про-центна ставка відсотків річних за умови здійснення розрахунків з використан-ням платіжної картки та користування коштами в межах пільгового періоду становить 0% ( 1,56% ), за умови отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки та користування коштами поза межами пільгового періоду і погашення кредита мінімальними платежами - 52,84 % ( 53,36% ). Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався підпунк-тами 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, тобто ОСОБА_1 погодився з правом банку у будь-який момент зміни-ти ( зменшити або збільшити ) кредитний ліміт за власним рішенням та ініціа-тивою.

При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання. Відпо-відач визнавав укладену угоду, користувався картрахунком, використовував кредитні кошти. У випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за укладеним договором банк вправі вимагати їх дострокового виконання, повер-нення усієї суми кредиту. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за вит-ратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту.

Однак у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, з ура-хуванням невнесення ОСОБА_1 жодного разу коштів на погашення забор-гованості у нього станом на 20 грудня 2019 року утворилася заборгованість в сумі 12 158,87 гривень, яка складається з: 6 052,36 гривень - заборгованість за тілом простроченим тілом кредита, 2 641,44 гривня - заборгованість за простро-ченими відсотками, 2 409,89 гривень - заборгованість за нарахованими на про-строчений кредит відсотками згідно статті 625 ЦК України, 500,00 гривень штраф ( фіксована частина ), 555,18 гривень штраф ( процентна складова ).

Ураховуючи непогашення відповідачем заборгованих коштів у добровільно-му порядку, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кре-дитним договором від 23 листопада 2018 року № б/н станом на 20 грудня 2019 року у розмірі 12 158,87 гривень та судові витрати у справі в сумі 2 102,00 гри-вень.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27 травня 2020 року позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 на ко-ристь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 лис-топада 2018 року у розмірі 6 052,36 гривень, 2 102,00 гривні у відшкодування сплаченого судового збору ( а. с. 60-63 ).

Не погоджуючись з ухваленим 27 травня 2020 року заочним рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати вказане судове рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог банку у повному обсязі. В іншій частині судове рішення залишити без змін. Скаржниця вважає оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та зауважує, що у зв`язку з оскар-женням рішення суду лише у певній частині, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 грудня 2018 року у справі № 375/250/18, оскаржуване рішення не підлягає перегляду в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту ( а. с. 65-75 ). В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» підкреслює, що з моменту підписання ОСОБА_1 ан-кети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку між сторонами у справі був укладений договір в порядку частини першої статті 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у по-станові від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, твердження місцевого су-ду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить під-писів відповідача ( позичальника ) під Умовами та правилами надання банківсь-ких послуг є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами надання банківських послуг закон не вимагає. Аналогічні виснов-ки Верховний Суд зробив у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 642/ 5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18.

Скаржниця зазначає, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднан-ня до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим засвід-чив, що підписанням цієї заяви він відповідно до статті 634 ЦК України у пов-ному обсязі приєднався до Умов та правил надання банківських послуг у При-ватБанку, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адре-сою privatbank. ua, та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять до-говір банківського обслуговування, примірник якого позичальник отримав шля-хом самостійного роздрукування. ОСОБА_1 погодився із збільшеним стро-ком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах надання банківських послуг, та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в од-носторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому випадку вне-сення змін неможливо, банк повідомляє клієнта про внесення зміни шляхом ви-користання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням погодження позичальника та повного і безу-мовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. ОСОБА_1 зобов`язав-ся самостійно ознайомлюватися зі змінами Умов та правил на офіційному сайті банку рrivatbank.ua.

Разом з підписанням 23 листопада 2018 року анкети - заяви ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування ( паспорт споживчого кредиту ), де особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредиту-вання з використання кредитної картки, а саме: типом і сумою кредиту, строка-ми договору та кредитування, способами і строками надання кредиту, процент-ною ставкою в межах та поза межами пільгового періоду, типом процентної ставки, платежами за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача, реальною річною процентною ставкою, порядком повернення кредиту, наслідками прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором. Тобто відповідач був належним чи-ном повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафу.

На підставі анкети - заяви ОСОБА_1 відкритий картковий рахунок, ви-дана кредитна картка « Універсальна Голд » № НОМЕР_1 зі строком дії до вересня 2022 року. Після отримання картки за умовами укладеного договору відповідач здійснив дії щодо її активації, користувався карткою, з власної ініці-ативи отримував кредитні кошти, що свідчить про укладення сторонами кре-дитного договору. Належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку, наявна в матеріалах справи, де зазначені всі операції зі зняття грошових коштів, погашення заборго-ваності, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушен-ня зобов`язання. Дії з користування кредитними коштами та погашення забор-гованості свідчать про згоду з умовами кредитування.

Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5.

Представник банку наголошує, що суд першої інстанції безпідставно відмо-вив у задоволенні позову в частині стягнення відсотків по кредиту, які погодже-ні сторонами договору та заборгованість по яких нараховувалася ОСОБА_1 за визначеними паспортом споживчого кредиту ставками. Питання щодо повер-нення відповідачем кредиту повинно вирішуватися не на підставі Умов та пра-вил надання банківських послуг, а на підставі підписаного позичальником пас-порту про споживчий кредит, де передбачені розмір процентної ставки за ко-ристування кредитом та у разі порушення строків повернення кредиту - сплата неустойки.

Умотивовуючи обгрунтованість стягнення нарахованих відсотків за статтею 625 ЦК України, скаржниця посилається по постанову Великої Палати Верхов-ного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де звернута увага на можливість банку заявити вимогу відповідно до цієї норми Закону.

Щодо стягнення штрафів представник банку посилається на норми статей, зокрема, 549, 550, 551, 624 ЦК України, погодження сторонами у справі усіх іс-тотних умов договору, у тому числі й щодо сплати неустойки.

В апеляційній скарзі порушене клопотання про поновлення строку на апеля-ційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції, яке ухвалене у від-сутності сторін у справі. Копію оскаржуваного заочного рішення позивач отри-мав 02 червня 2020 року поштою, апеляційна скарга передана банком до від-правлення 01 липня 2020 року, тобто в межах 30-денного строку з дня отриман-ня скаржником повного тексту рішення. Через вказане пропуск процесуального строку на оскарження судового рішення має місце з поважних причин.

Ухвалою апеляційного суду від 09 липня 2020 року ( а. с. 94 ) клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» Крилової О. Л. задоволене, скаржниці по-новлений процесуальний строк на апеляційне оскарження заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 травня 2020 року.

Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання апеляційного суду не з`явився, судова повістка вдруге повернута без вручення з відміткою працівника пошти про закінчення терміну зберігання цієї кореспонденції. Беручи до уваги, що су-дом вжиті передбачені статтею 130 ЦПК України заходи з виклику відповідача в судове засідання, те, що останній не виконав приписів статті 131 ЦПК Украї-ни з повідомлення суду місця свого проживання ( перебування, знаходження ), колегія суддів апеляційного суду вважає можливим розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження позивачем заочного рішення суду у відсутності боржника ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника скаржника, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Роя В. Л., дослідивши матеріали справи, переві-ривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах до-водів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 травня 2020 року в оскаржуваній частині не відповідає указаним вимогам, у цій частині воно є помилковим, таким, що суперечить фактичним обставинам спра-ви, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, тому це рішення підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце об-ставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами во-ни підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирі-шення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін ви-пливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосу-ванню до цих правовідносин ( стаття 264 ЦПК України ).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивіль-них справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окре-мих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 5 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фі-зичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос-пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відпо-відно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рі-шенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визнача-ється право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції України викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду Укра-їни від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесу-ального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасни-ків цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторо-ни чи сторін договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким ли-ше за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефектив-не поновлення у правах.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК Украї-ни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або від-сутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними дока-зами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати ви-могам належності, допустимості, достовірності, достатності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пере-глядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє за-конність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Ухвалюючи заочне рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути поінформованим про умови кредитування за конкретним кре-дитним договором. Суд дійшов висновку про відсутність підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» виконав при-писи частини другої статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» стосовно повідомлення відповідача про умо-ви кредитування, узгодження з ним саме тих умов, які банк вважав узгоджени-ми. Суд наголосив, що укладений сторонами 23 листопада 2018 року у вигляді анкети-заяви кредитний договір не містить, зокрема, строку повернення креди-ту (користування ним). Виклавши у рішенні норми статей 207, 509, 526, 549, 551, 610, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 ( провадження № 14-131цс19 ), суд визнав об-грунтованим задоволення позову лише в частині стягнення з боржника на ко-ристь банку фактичної заборгованості по тілу кредита, визнавши решту вимог недоведеними.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, ураховуючи наступне.

Колегія суддів апеляційного суду визнає вірним висновок суду першої інс-танції про те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приват-Банку ( ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на банківському сайті www.privatbank.ua ), які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 листопада 2018 ро-ку шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви. При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верхов-ного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, на який послався й суд першої інстанції.

Проте суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки такому доказу позивача як додана до позовної заяви підписана відповідачем 23 листопада 2018 року копія довідки про умови кредитування (паспорт споживчого кредитуван-ня). В кінці цієї довідки перед підписом позичальника зазначено, що він під-тверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовною загальною вартістю кредиту, надані, виходячи з обраних ним умов кредитування, отримання ним усіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до його потреб та фінансової ситу-ації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків для нього, у тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що по-зивачем не доведено і не підтверджено того, які саме умови є складовою части-ною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які він брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредит-ними коштами, неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, не відповідає матеріалам справи.

Отже докази, що містяться в матеріалах справи, свідчать про наявність між сторонами кредитних правовідносин на підставі кредитного договору від 23 листопада 2018 року № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на карт-ковий рахунок, який був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідач на підставі названого договору 23 листопада 2018 року отримав кредитну карту № НОМЕР_1 , згідно виписки про рух коштів за рахунком він активно ко-ристувався карткою аж допоки на ній залишалися виключно кредитні кошти; жодного разу відповідач не вніс власні кошти на погашення заборгованості. Розглядаючи справу у заочному порядку, у суду першої інстанції не було під-став робити висновок про те, що ОСОБА_1 як пересічний споживач бан-ківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути поінформованим про умови кре-дитування за конкретним кредитним договором.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що матеріалами справи достовірно підтверджено існування між сторонами у справі кредитних право-відносин на підставі кредитного договору від 23 листопада 2018 року № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а також, що для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту за даним кредитним договором відповідач отримав кредитну картку та користувався нею. Останнє підтверджується випискою по рахунку з 23 листопада 2018 року по 01 березня 2020 року, відкритому на ім`я ОСОБА_1 ( а. с. 80 - 81 ).

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 20 грудня 2019 року у відповідача утворилася заборгованість, яка згідно розрахун-ку банку, наданого до позовної заяви, становить 12 158,87 гривень, з яких: 6052,36 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита, 2 641,44 грив-ня - заборгованість за простроченими відсотками, 2 409,89 гривень - заборгова-ність за нарахованими на прострочений кредит відсотками згідно статті 625 ЦК України, 500,00 гривень штраф ( фіксована частина ), 555,18 гривень штраф ( процентна складова ).

Однак повністю з таким розміром заборгованості за даним кредитним дого-вором колегія суддів не погоджується з урахуванням наступного.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися на-лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших ак-тів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Части-ною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиня-ється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язан-ня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов дого-вору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За зміс-том статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмо-вій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторона-ми ).

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене догово-ром або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються дого-вором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визнача-ється на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже оскільки ОСОБА_1 уклав кредитний договір з банком та отримав від нього кредитні кошти, він зобов`язаний повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Підписана відповідачем довідка про умови кредитування ( паспорт споживчого кредиту ) містить дані щодо кіль-кості та розміру платежів і періодичності їх внесення у рахунок повернення кредиту, процентної ставки у межах пільгового періоду ( 0,00001% ), за межами пільгового періоду (43,2%, 42%), про тип процентної ставки та необхідну ін-формацію щодо орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, інші не-обхідні дані, зокрема, й щодо відповідальності за невиконання зобов`язань з по-вернення кредиту ( сторонами погоджені розмір та порядок нарахування неус-тойки ).

З розрахунку заборгованості, що міститься на аркушах справи 9 - 10, убача-ється, що кредитодавець протягом усього періоду дії договору, починаючи з 2018 року, не змінював, не підвищував відсоткову ставку; вона залишилася на початковому рівні. Ураховуючи досягнення погодження між сторонами умов кредитного договору щодо сплати процентів за користування кредитними кош-тами, відповідальності боржника за порушення строків платежів, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь банку суми нарахованої заборгованості за простроченими відсотками, що за розрахунком, наявним в матеріалах справи та не оспорюваним боржни-ком, станом на 20 грудня 2019 року становила 2641,44 гривню.

Як убачається з тексту позовної заяви, з якою АТ КБ «ПриватБанк» зверну-лося до суду, він просив стягнути з відповідача крім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 052,36 гривень, 2 641,44 гривню заборгованості за простро-ченими відсотками, 2 409,89 гривень заборгованості за відсотками, нарахова-ними на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України 500,00 гривень штрафу ( фіксована частина ), 555,18 гривень штрафу ( процентна складова ). Колегія суддів апеляційного суду погоджується з розміром заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованими простроченими відсотками за ко-ристування кредитом як такими, що відповідають умовам, викладеним в довідці про умови кредитування. Проте колегія суддів не погоджується з вимогами по-зивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та штрафів у розмірі 500,00 гривень ( фіксована частина ), 555,18 гривень ( процентна складова ).

Стосовно стягнення відсотків відповідно до статті 625 ЦК України, то ко-легія суддів апеляційного суду зауважує, що стягнення заборгованості у цій справі має місце у межах чинності кредитних домовленостей ( термін дії отри-маної 23 листопада 2018 року кредитної картки визначений до вересня 2022 ро-ку, а. с. 77 ), тому відсотки за користування кредитними коштами повинні бути стягнуті з боржника згідно існуючих договірних умов.

Крім цього колегія суддів вважає обгрунтованою необхідність стягнення штрафу у розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуван-ням нарахованих та прострочених відсотків, що становитиме 434,69 гривні: 5% від 6 052,36 грн ( тіло кредиту ) + 2 641,44 грн ( прострочені відсотки) = 434,69 грн. У цій частині позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступ-не.

Умовами укладеного кредитного договору, викладеними у паспорті спожив-чого кредиту, визначено, що за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язко-вими платежами за карткою клієнт зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахо-ваних і прострочених процентів і комісій. Таким чином розмір процентної скла-дової штрафу в даному випадку слід вираховувати із суми заборгованості за ті-лом кредиту та суми заборгованості за процентами, що й становитиме 434,69 гривні.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника ос-нованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є гро-шова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання ( час-тина друга статті 549 ЦК України ). З урахуванням цієї норми закону не підля-гає задоволенню позов в частині стягнення штрафу у фіксованій частині.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм проце-суального права або неправильне застосування норм матеріального права. Не-правильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги у певній частині такими, що заслуговують на увагу, є обгрунтованими, достатніми для її часткового за-доволення. Судом першої інстанції дійсно не дотримано порядку, встановлено-го для вирішення питання, що має місце, допущено однобічність, неповноту су-дового розгляду, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у певній оскаржуваній частині; у цій частині висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги, крім тих, з якими погодилася колегія суд-дів, виходячи з конкретних обставин у справі, не є підставою для задоволення її вимог та позову фактично у повному обсязі.

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до части-ни першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони про-порційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем бу-ло сплачено судовий збір у розмірі 2 102,00 гривні. За подачу апеляційної скар-ги позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3 153,00 гривні. Вимоги банку, викладені в апеляційній скарзі задоволені на 75,08%. З урахуванням пропорцій-ності задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підляга-ють стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позо-ву у розмірі 1 578,18 гривень та за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 367,27 гривень, а всього 3 945,45 гривень.

Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 трав-ня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерцій-ного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кре-дитної заборгованості скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості з процентів за користування кредитними коштами, штрафу у процентній складовій та розподілу судових витрат. У цій частині по-зов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Акціонер-ного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_3 ( для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 20 грудня 2019 року за кредитним договором від 23 листопада 2018 року № б/н 3 076,13 ( три тисячі сімдесят шість гривень 13 коп.), що складають заборгованість за прострочени-ми відсотками за користування кредитними коштами в сумі 2 641,44 гривня ( дві тисячі шістсот сорок одна гривня 44 коп.) та штраф ( процентна складова) у розмірі 434,69 гривні ( чотириста тридцять чотири гривні 69 коп. ) за несвоє-часне погашення заборгованості, а також 3 945,45 гривень ( три тисячі дев`ят-сот сорок п`ять гривень 45 коп. ) у відшкодування понесених судових витрат по сплаті на користь держави судового збору.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є ос-таточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 07 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

Т. М. Шемета