справа № 373/238/2019
головуючий у суді І інстанції Керекеза Я.І.
провадження № 22-ц/824/6825/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2020 року у справі за позовом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину та визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року Переяслав-Хмельницька міська рада Київської області (далі - Переяславська міська рада, позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину та визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

На обґрунтування позовних вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та на земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавиці був її син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22 червня 2016 року Переяслав-Хмельницька міська рада Київської області звернулася до державної нотаріальної контори із листом № 07-1-1220 про вжиття заходів щодо охорони безхазяйного майна.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 13 червня 2016 року було встановлено факт родинних відносин між померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_1 15 липня 2016 року приватним нотаріусом Кучеренко Н.М. на підставі вищезазначеного рішення суду на ім`я ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_5 .

Указане рішення Баришівського районного суду від 13 червня 2016 року за наслідком розгляду апеляційної скарги було скасоване та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року було задоволено позов ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2018 року було частково задоволено позов Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування його державної реєстрації.

Указаним рішенням було визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 липня 2016 року, видане на ім`я ОСОБА_1 приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. (реєстровий № 1120), яким було посвідчене його право власності на спірний житловий будинок.

Незважаючи на наявність спору стосовно даного будинку, 28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 відчужив вказаний будинок ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, вважає, що оскільки ОСОБА_1 був усунений від права спадкування майна ОСОБА_5 , інші спадкоємці відсутні, то його майно має бути визнане відумерлою спадщиною та перейти у розпорядження територіальної громади.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2020 року позов Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 липня 2016 року, видане приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. на ім`я ОСОБА_1 , реєстровий № 1120 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:064:0502, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням судуПереяславська міська рада звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_6 до Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП у Київській області 18 вересня 2016 року повідомлено про вчинення шахрайським шляхом дій щодо заволодіння нерухомим майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , номер кримінального провадження: 0000984.

Вказує, що померлі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (спадкодавець), працювали лікарями у Переяслав-Хмельницькій центральній районній лікарні під керівництвом головного лікаря ОСОБА_6 , який забезпечував їх поховання та жив на тій же вулиці Волинській у місті Переяслав-Хмельницький Київської області.

Дружина ОСОБА_2 ОСОБА_7 працювала станом на 18 серпня 2016 року та станом на момент продажу ОСОБА_1 нерухомого майна ОСОБА_2 у Переяслав- Хмельницькому відділі Прокуратури та достовірно знала про наявність відкритого кримінального провадження за заявою ОСОБА_6 .

Дізнавшись, що спірний будинок незаконно переходить в якості спадкового майна ОСОБА_1 за безпосереднього сприяння ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на адресу Переяслав-Хмельницької міської ради направлено звернення про вжиття заходів збереження нерухомого майна.

15 листопада 2016 року Апеляційним судом Київської області було прийнято рішення про скасування рішення Баришівського районного суду Київської області. Надалі відповідач ОСОБА_1 звертався до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду з позовом про визнання рідними братами ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_5 , проте ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову.

Оскільки до підписання договорів купівлі - продажу ОСОБА_2 міг дізнатися із існуючих в його розпорядженні на той час джерел інформації про вказані факти, позивач вважає, що відсутні підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 добросовісним набувачем.

Позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неправильно обраного способу захисту свого порушеного права шляхом визнання недійсним правочинів, стороною яких він не є, але цими правочинами порушуються його права.

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві адвокат Панченко Т.А. в інтересах ОСОБА_2 зазначає, що місцевий суд вірно застосовував до спірних правовідносин норми матеріального права, дотримався вимог процесуального права та врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 у справі №522/7636/14-цпро те, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним.

Представник відповідача зазначає, що місцевим судом зроблено правильний висновок про те, що права позивача не підлягають захисту в обраний позивачем спосіб.Доводи апеляційної скарги щодо недобросовісності сторін оспорюваних правочинів є безпідставними і не входять до предмету доказування в цій справі, зважаючи на зміст позову і позовних вимог.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що апеляційну скаргу подано виконавчим комітетом, про що свідчить бланк титульного аркушу апеляції, однак виконавчий комітет не є учасником справи.

Інші учасники справи правом на подання апеляційних скарги та відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористались.

В судовому засіданні представник Переяславської міської ради - Нестеренко Є.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та третя особа ОСОБА_3 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимог позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна. В решті оскаржуване рішення не є предметом перевірки апеляційного суду.

Перевіряючи зауваження відповідача ОСОБА_2 , зазначені ним у відзиві щодо подання апеляційної скарги особою, яка не була стороною у цій справі, колегія вважає такі зауваження безпідставними, оскільки апеляційна скарга подана міським головою в інтересах позивача, що було встановлено при прийнятті апеляційної скарги до розгляду.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 не мав права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , тому видані йому свідоцтва про право на спадщину за законом, які були ним отримані на підставі судового рішення, яке надалі було скасовано, підлягають скасуванню. В цій частині рішення ніким не оскаржене.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, суд виходив із того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, який не відповідає змісту порушеного права. А саме, суд першої інстанції дійшов висновку, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 125, 216 ЦК України, пославшись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №522/7636/14-ц. Зокрема у вказаній постанові зазначено, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з неправильного застосування судом першої інстанції норм права та застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, що були викладені у справі, у якій були встановлені відмінні від цієї справи обставини.

Так, судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 був її син ОСОБА_5 , який проживав на час відкриття спадщини із своєю матір`ю. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Указані обставини підтверджені документально, не заперечуються сторонами та були встановлені у судових рішеннях, тому не підлягають доведенню у цьому спорі.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :01:064:0502), та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 .

19 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 .

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 13 червня 2016 року було встановлено факт родинних відносин між померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_1

15 липня 2016 року ОСОБА_1 були видані два свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :01:064:0502), що розташована по АДРЕСА_1 , яке зареєстроване а реєстрі за №1121 (Том І , а.с.115); та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 яке зареєстроване а реєстрі за №1120 (Том І , а.с.73).

22 червня 2016 року Переяслав-Хмельницька міська рада Київської області звернулася до державної нотаріальної контори із листом № 07-1-1220 про вжиття заходів щодо охорони безхазяйного майна.

Згідно відповіді на запит приватного нотаріуса Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Кучеренко Н.М. № 330/01-16 від 25 серпня 2016 року про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, яке розташоване по АДРЕСА_1 , вчинити відповідну дію не можливо, оскільки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 за заявою спадкоємця була заведена спадкова справа і видане свідоцтво про право на спадщину за законом.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року рішення Баришівського районного суду Київської області від 13 червня 2016 року скасоване в зв`язку із тим, що питання щодо спадкування вказаного майна повинно вирішувати в позовному провадженні, оскільки територіальна громада м. Переяслав-Хмельницького оспорює право ОСОБА_1 на вказане майно, а отже існує спір про право.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин. Даним рішенням було встановлено факт, що ОСОБА_5 є рідним братом ОСОБА_1 по батьковій лінії.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року указане рішення було скасоване і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову, яке було залишене без змін постановою Верховного Суду від 15 березня 2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 11.09.2019 року за результатом перегляду рішення Пмереяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18.09.2019 року позов Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області до ОСОБА_1 було задоволено частково та визнано недійсним і скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 липня 2016 року, яке видане приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. на ім`я ОСОБА_1 , реєстровий № 1120, що посвідчує його право в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 на підставі ст. 1301 ЦК України.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.07.2016 року, видане приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. на ім`я ОСОБА_1 , реєстровий № 1121, що посвідчує його право в порядку спадкування на земельну ділянку з кадастровим номером :01:064:0502, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі ст. 1301 ЦК України було визнане недійсним та скасовано рішенням суду у цьому спорі.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Оскільки, судовими рішеннями встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємців за заповітом та за законом не має, тому позивач Переяславська міська рада як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини в силу статті 1277 ЦК України звернулась до суду із позовом за захистом права територіальної громади на відумерлу спадщину.

Таким чином, Переяславська міська рада не є власником спірного майна до ухвалення судом рішення про визнання спадщини відумерлою, однак в силу закону на неї, як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини покладено обов`язок щодо захисту права територіальної громади на відумерлу спадщину.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач повинен був захищати своє порушене право у спосіб шляхом пред`явлення власником майна віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України, є помилковий.

Як убачається із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :01:064:0502) та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Підставою набуття ним права власності на вищезазначене майно стали договори купівлі-продажу від 28 жовтня 2016 року, посвідчені приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Поздняковою Н.М. (реєстрові №№ 1292, 1295), за якими відповідач ОСОБА_2 набув це право власності за відплатними договорами у відповідача ОСОБА_1 . При цьому підстава набуття ОСОБА_1 права власності на вказане майно скасована, відтак він не мав права на розпорядження указаним майном.

Отже, оспорювані договори є недійсними, оскільки ОСОБА_1 не був власником спірного майна та не мав права відповідно до статті 658 ЦК Україниукладати оспорені радою договори.

Оскільки спірне майно залишилось після смерті ОСОБА_5 , спадкоємців у якого за заповітом та за законом не має, тому позивач Переяславська міська рада як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини звернулась до суду із позовом за захистом права територіальної громади на відумерлу спадщину.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 є особою, яка не мала права відчужувати майно, яке належало спадкодавцю, право на яке в силу закону повинно перейти до територіальної громади за місцем відкриття спадщини дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі - продажу на підставі статей 215 ЦК України, оскільки договори купівлі-продажу порушують права територіальної громади, інтереси якої представляє Переяслівська міська рада стосовно вжиття заходів щодо охорони безхазяйного майна.

Вимоги позивача є доведені та ґрунтуються на законі, а саме положеннях статей 215, 1277, 1301 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак неправильне застосування норм права у спірних правовідносинах.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання недійсними договорів купівлі - продажу земельної ділянки та житлового будинку.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі - продажу земельної ділянки та житлового будинку та постановити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки №1295 від 28 жовтня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Поздняковою Н.М., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №1292 від 28 жовтня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Поздняковою Н.М., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2020 року.

Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба