Провадження № 2/686/1551/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2020

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі судового засідання - Д`яковичу О.О.,

за участю представника позивачів - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 за участі третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 за участі третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, посилаючись на те, що 04 вересня 2014 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. посвідчено договір дарування кімнати АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов договору ОСОБА_6 подарувала в рівних частках вище зазначену кімнату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору дарування нерухомого майна від 04.09.2014 р.

На час укладання даного договору ОСОБА_6 надала приватному нотаріусу виписку із домової книги про склад сім`ї та реєстрації від 03.09.2014 р., відповідно до якої будь-яких осіб за кімнатою АДРЕСА_2 не зареєстровано.

18.03.2019 р. позивачі отримали довідку про склад сім`ї, з якої їм стало відомо, що за їхнім помешканням зареєстровані невідомі їм особи, а саме ОСОБА_4 , та її малолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про склад сім"ї № 5987 від 18.03.2019 р..

Крім того, відповідно до довідки ОСОБА_4 зареєструвала свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 без згоди власників житла 05.03.2019 року.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_6 повідомила про те, що 18 лютого 2013 року нею була дана кімната придбана кімната АДРЕСА_1 у «Колективного виробничого підприємства «ПМК-33»» та на час укладення договору купівлі-продажу будь-яких зареєстрованих осіб не було. Крім того, ОСОБА_6 повідомила, що вона не знає відповідачку та з нею не знайома.

На думку позивачів реєстрація відповідачів відбулась незаконно, без їхньої на те волі, ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького відділу поліції. Під час проведеної перевірки було встановлено, що відповідач разом із своїм сином зареєстровані за кімнатою АДРЕСА_2 , але не проживають, що підтверджується копією довідки ХВП від 26.07.2019 р.

Факт відсутності відповідача з малолітнім сином за місцем реєстрації є акти про не проживання осіб за місцем реєстрації від 20.02.2019 та 12.06.2019 р. підтверджується копіями актів від 20.02.2019 та 12.06.2019 рр.

Просить визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 такими особами, що втратили право проживання в кімнаті АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 вересня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, і від неї не надійшло повідомлень про причини неявки. Відзив на позов не надала. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 04 вересня 2014 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. посвідчено договір дарування кімнати АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов договору ОСОБА_6 подарувала в рівних частках означену кімнату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується договору дарування нерухомого майна від 04.09.2014 р.

На час укладання даного договору ОСОБА_6 надала приватному нотаріусу виписку із домової книги про склад сім`ї та реєстрації від 03.09.2014 р., відповідно до якої будь-яких осіб за кімнатою АДРЕСА_2 не зареєстровано.

18.03.2019 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали довідку про склад сім`ї, з якої їм стало відомо, що за їхнім помешканням зареєстровані невідомі їм особи, а саме - ОСОБА_4 , та її малолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про склад сім"ї № 5987 від 18.03.2019 р..

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького відділу поліції. Під час проведеної перевірки було встановлено, що ОСОБА_4 разом із малолітнім сином зареєстровані в кімнаті АДРЕСА_2 , але не проживають, що підтверджується копією довідки ХВП від 26.07.2019 р.

Факт відсутності ОСОБА_4 разом із малолітнім сином за місцем реєстрації є акти про не проживання осіб за місцем реєстрації від 20.02.2019 та 12.06.2019 р. підтверджується копіями актів від 20.02.2019 та 12.06.2019 рр.

Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Право звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Пункт 1 статті 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, який гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (ч. 3 ст. 29 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Відповідно до ст. 1 та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Згідно з ч. 2 ст. 18 цього Закону, діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення.

Таким чином, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 такими особами, що втратили право проживання в кімнаті АДРЕСА_1 .

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Понесені судові витрати складаються з суми сплаченого судового збору в розмірі: 768 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу у сумі 7150 грн., які підтверджені договором про надання правової допомоги.

Керуючись, ст.ст.10, 265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 319, 391, 405 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 за участі третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 такими особами, що втратили право користування житловим приміщенням - кімната АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у сумі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 7150 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення виготовлено 31 січня 2020 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Логінова С.М