Справа № 404/5841/16-ц
Номер провадження 2/404/193/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Коноваленко К.О.,

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представник відповідача- ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Кропивницький справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 , яким просила визначити порядок користування присадибною земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 із надвірними забудовами, між співвласниками цього будинку, встановивши розміри та розташування частини земельної ділянки, на яке вона має право користування відповідно до її долі у праві власності на житловий будинок, а також стягнути із відповідача на її користь судові витрати.

Вимоги мотивувала тим, що вона та її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2010 року є співвласниками 23/50 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках. Власником іншої частки є відповідачка ОСОБА_5 З 1963 року по даний час користування земельною ділянкою здійснювалось співвласниками без визначення та без встановлення меж цього користування. Починаючи з серпня 2016 року відповідачка чинить їй перепони в користуванні земельною ділянкою, зокрема, не допускає її через єдині спільні ворота до двору, не допускає її до входу в частину житлового будинку. Змусила ставити автомобіль сина на вулиці. Неодноразово зверталася до відповідачки з пропозицією визначити порядок спільного користування земельною ділянкою відповідно до часток у праві власності на будинок, проте остання відмовлялася.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про визначення порядку спільного користування земельною ділянкою.

Відповідно ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 вересня 2016 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

18 жовтня 2016 року відповідачем, через канцелярію суду, подано заперечення на позовну заяву.

Ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2016 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача- ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; за клопотанням представника позивача витребувано із КП Кіровоградського обласного обєданого бюро технічної інвентаризації інвентаризаційну справу на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2017 року, залишеної без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 10 травня 2017 року, в звязку із смертю позивача ОСОБА_6 провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача- ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визначення порядку спільного користування земельною ділянкою - зупинено до залучення до участі у справі правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року поновлено провадження в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача- ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визначення порядку спільного користування присадибною земельною ділянкою. Залучено до участі в справі правонаступників позивача ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого . Призначено підготовче засідання.

10 травня 2018 року судом отримано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просила у задоволенні вимог відмовити, оскільки порядок користування земельною ділянкою визначений актом від 16.12. 1963 року про розділ земельної ділянки між співвласниками, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Двір знаходиться в загальному користуванні. Тобто , порядок користування існував до подачі позову з 1963 року і питання встановлення гаражу та заїзд автомобіля у двір ніколи не був предметом перемовин між ними. Земельна ділянка розмежована деревяним штахетником, який встановлений був ще за життя самим ОСОБА_7 , і на таких умовах вона купувала 27/50 частини житлового будинку в травні 2000 року саме як встановлено актом розподілу та викопіровкою плану будівельного кварталу №499 на земельну ділянку № НОМЕР_1 . На час оформлення договору купівлі-продажу власник ОСОБА_7 дав згоду на придбання частини будинку та ніяких суперечок щодо користування земельною ділянкою не ініціював. У 2004 році він помер. Вважає, що між співвласниками був обраний порядок користування земельною ділянкою та встановлена тверда межа у вигляді штахетника , який розмежовує землекористування між ними у розмірах відповідно до акту 1963 року, та відповідає принципам добросусідства. Жодних перепон нею не чинилося позивачу , вїхати автомобілем у двір фактично не можливо , так як ворота відчиняються до будинку, а при вїзді - автомобіль перекриє можливість пересуватися мешканцям будинку та створить технічну і пожежну небезпеку. Земельна ділянка не приватизована. Позов є надуманним та не відповідає дійсності ( т.1 а.с. 143).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.09.2018 року , за клопотанням сторін, та заявлених ними питань, які судом не корегувалися, призначено судово земельно-технічну експертизу, провадження якої доручено експертам ТОВ Науково-виробниче підприємство Укрспецбудекспертиза. 20.11.2018 року судом поновлено провадження в справі, в звязку з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Відповідно клопотання експерт просив надати: правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ; технічну документацію із землеустрою (в повному обсязі) на підставі якої виготовлено правовставлюючу документацію на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ; технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (в повному обсязі); дані про користування співвласниками житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (перелік приміщень та будівель і споруд, які знаходяться в користуванні кожного із співвласників).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2019 року витребувані додаткові копії матеріалів, які долучені до справи та надані стороною позивача, необхідні для виконання експертизи, направлено експертам ТОВ Науково-виробниче підприємство Укрспецбудекспертиза, в зв`язку із призначенням ухвалою суду від 20.09.2018 року у справі № 404/5841/16-ц (номер провадження 2/404/193/18) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку спільного користування присадибною земельною ділянкою під житловим будинком, судово земельно-технічної експертизи.

Судом 25.04.2019 року отримано висновок експерта №188 від 22 квітня 2019 року, в звязку з чим ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня 2019 року поновлено провадження в справі та вирішено питання у підготовчом у засіданні щодо виклику свідків відповідача ОСОБА_9 , ОСОБА_10 04.07.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті( т.2 а.с. 74-75).

В судовому засіданні сторона позивача, зокрема представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вимоги позову підтримав , просив їх задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві та з посиланням на висновок судової експертизи, відповіді на питання 5.

Позивач ОСОБА_4 не зявився, повідомлявся , згідно поданої заяви позов підтримав, просив проводити засідання у його відсутності ( т.1 а.с. 204).

Відповідач, зокрема адвокат-Ребеко М.М. в суді позов не визнав, вказав на його безпідставність та необгрунтованість. Зняв клопотання про виклик свідків.

Суд, вислухавши виступи представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, із наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим, однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 27/50 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину №5-473 від 02.11.2016 р. ( т.1, а.с. 35, 36).

В свою чергу, згідно витягу про державну реєстрацію прав від 27.12.2010 року, 23/150 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-137 від 05.05.2010 р.( т.1 а.с. 5,6).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 27.12.2010 року, 23/150 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-140 від 05.05.2010 р.( т.1 а.с. 5,7).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 27.12.2010 року, 23/150 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-143 від 05.05.2010 р. ( т.1 а.с.5, 8).

Після смерті ОСОБА_6 , 23/300 частки домоволодіння з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , згідно наданої копії свідоцтва про право на спадщину за законом №4-223 від 27.12.2017 р. та 23/300 частки домоволодіння з господарсько-побутовими будівлями, на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , згідно наданої копії свідоцтва про право на спадщину за законом №4-223 від 27.12.2017р. ( т.1 а.с. 185-186).

Таким чином, разом правонаступникам позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_4 належить 23/50 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка сторонами не приватизована. Виділ часток співвласників домоволодіння в натурі не проводився .

Відповідно наданого на дослідження копії рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради депутатів трудящих «Про обмір земельних дільниць та реєстрацію документів будівельного кварталу №499» від 1954 року , за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано земельну ділянку площею 1366.30 кв.м ( т.1 а.с. 75 ).

В свою чергу, згідно рішення виконкому міської ради депутатів трудящих від 25.02.1954 року за №220 , земельна ділянка по АДРЕСА_1 ) загальною площею 868,9 кв.м.( т.2 а.с.22).

Згідно акту розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 16.11.1963 року , затвердженого начальником бюро технічної інвентаризації, було зясовано, що будинок належить 16/25 частки ОСОБА_8 , 9/25 частки ОСОБА_7 . При замірах земельної ділянки встановлено, що загальна площа садиби 868,90 кв.м., з них: під будівлями - 86,0 кв.м. під двором-156,70 кв.м., під садом- 626,20 кв.м. Розділу підлягає площа саду- 626,20 кв.м. ОСОБА_8 . Згідно правових документів займає 16/25 частки домоволодіння і земельної ділянки необхідно 2,504 кв.м.х16=400,70 кв.м. Штефан Г.Г. займає 9/25 домоволодіння і земельної ділянки необхідно 2,504 кв.м.х9=225,50 кв.м. Площа двору 156,70 кв.м. перебуває у загальному користуванні співвласників ( т.1 а.с. 32-33).

9/25 частки ОСОБА_7 було згідно договору купівлі-продаж від 05.07.1963 року придбано у ОСОБА_8 , зазначена частка складається із жилого будинку 4 кімнат площею 27,71 кв.м. та надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці, розміром 868,90 кв.м.

Згідно рішення №886 виконкому Кіровоградської міської ради депутатів трудящих від 24.05.1971 року Про самовільне будівництво в домоволодінні по АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 у 1969 році самовільно побудував житлові добудови ; ОСОБА_8 . побудувала веранду та ОСОБА_11 , донька ОСОБА_8 самовільно побудувала житловий флігель , комісія вирішила залишити в користуванні ОСОБА_7 самовільно побудовані будівлі, в користуванні ОСОБА_11 залишити житловий флігель, закріпити за ним земельну ділянку розміром 237,5 кв.м. із землекористування ОСОБА_8 без права перерозподілу земельної ділянки. В подальшому, на підставі висновку про реєстрацію домоволодіння від 03.06.1971 року ОСОБА_7 належить 23/50 частки домоволодіння , ОСОБА_8 , 6/25, ОСОБА_11 3/10 . Після смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_8 успадкувала 3/10 її частки домоволодіння, про що було видано свідоцтво про право на спадщину по закону 09.02.1984 року , реєстр №110. У власності ОСОБА_8 -27/50 частки будинку розташованого на земельній ділянці, розміром 868,9 кв.м. 07.04.2000 року ОСОБА_12 успадкувала 27/50 частки після смерті ОСОБА_8 та 23.05.2000 року продала 27/50 частки ОСОБА_13 (договір купівлі-продажу частини домоволодіння, реєстр №2275) та відповідно дану частку успадкувала відповідач ОСОБА_5 .

Згідно до технічного паспорту від 24.10.2016 року , замовник ОСОБА_5 , житлові будинки з господарсько-побутовими будівлями розташовані на земельній ділянці загальною площею 877,0 кв.м., у т.ч. під будинком 157,9 кв.м., під господарськими будівлями 41,1 кв.м., під двором 255,0 кв.м., під садом 423,0 кв.м.

Матеріалами інвентарної та цивільної справ підтверджується, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 ) зазнавала змін, її обмір був у 1954 році по рішенню №499 - 1366,30 кв.м. , а потім згідно рішення виконкому міської ради депутатів трудящих від 25.02.1954 року за №220 та акту від 1963 року - 868,90 кв.м., а згідно технічного паспорту від 24.10.2016 року- 877,0 кв.м. та в подальшому висновку експерта за результатами проведеної зйомки - 880, 43 кв.м., при цьому документи, які свідчать про вилучення частини земельної ділянки, визначення меж, відсутні.

Згідно листа від 12.09.2016 року за №Ш-21/1-3/0/1/01-17 директора державного архіву Кіровоградської області, акти та інші документи про відвід та виділ в натурі на місцевості земельних ділянок в рішенні від 25.02.1954 року №220 відсутні ( т.2 а.с. 22).

Сторона позивача стверджує, що з 1963 року по даний час користування земельною ділянкою здійснювалось співвласниками без визначення та без встановлення меж цього користування. Починаючи із серпня 2016 року відповідачка чинить перепони в користуванні земельною ділянкою, зокрема, не допускає через єдині спільні ворота до двору, не допускає до входу в частину житлового будинку. Змусила ставити автомобіль на вулиці.

Як доказ посилається на заяву до начальника відділку поліції , подану 19.12.2016 року . Разом з цим, надає висновок про результати розгляду її заяви від 29.12.2016 року , згідно якого дільничний офіцер поліції ОСОБА_14 в ході проведеної перевірки по заяві позивача щодо хуліганських дій ОСОБА_5 та перепон в користуванні спільним майном не встановив з її боку чинення таких перепон та хуліганських дій ( т.1 а.с. 51-52).

Зазначене у позові позивачами також не було встановлено і судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності,

здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання у його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду.

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної планки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля, або споруда, розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Пленум Верховного Суду України у Постанові № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 від 19.03.2010 року) роз`яснив, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо (п.19 Постанови).

Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК ( 2768-14 ) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам (п.21 Постанови).

Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України , якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Сторона позивача клопотала призначити судово земельно-технічну експертизу та на вирішення якої поставити питання щодо встановлення порядку та меж роздільного землекористування співвласниками присадибною ділянкою і чи можливо визначити роздільне землекористування. Судом призначено заявлену експертизу та згідно висновку №188 від 22.04.2019 року , судовий експерт ОСОБА_15 зазначає, що у звязку з ненаданням на дослідження правостановлюючих документів на земельну ділянку ( таких як державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, Витяг з реєстру прав власності , Інформаційну довідку з Державного реєстру прав) та технічної документації із землеустрою, не можливо встановити в натурі (на місцевості) межі та місце розташування досліджуваної земельної ділянки. Отже , надати варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою виходячи з її меж, площі та місця розташування, згідно правовстановчих документів, на даному етапі не надається за можливе.

Разом з цим, експерт самостійно , без погодження суду та сторін в справі вважав за доцільне дослідити можливість встановлення порядку користування земельною ділянкою виходячи з її фактичних меж та місце розташування. Експертом було запропоновано технічно можливий варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: -співвласнику з часткою 27/50 ( ОСОБА_5 ) - пропонується надати в користування наступні частини земельної ділянки: Частину площею 385,01 кв.м., на схематичному плані в додатку Б зображену (заштриховану) блакитним кольором і обмежену замкненою лінією: 1-2-3-25-26-30-31-32-20-21-22-23-24-1. Координати відповідних точок повороту меж та лінійні розміри зазначеної частини земельної ділянки, зведені у таблиці Б в додатку Б; -Частину площею 71.61 кв.м., на схематичному плані в додатку Б зображену (заштриховану) блакитним кольором і обмежену замкненою лінією: 4-5-6-34-33-38-37-28-29-4. Координати відповідних точок повороту меж та лінійні розміри зазначеної частини земельної ділянки, зведені у таблиці Б.2 в додатку Б.

Співвласникам з часткою 23/50 ( ОСОБА_4 і ОСОБА_1 ) - пропонується надати в користування частину земельної ділянки, яка має площу 386,18 кв.м. та на схематичному плані в додатку Д зображену (заштриховану) зеленим кольором і обмежену замкненою лінією: 6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-19-32-31-30-26-27-28-37-36-35-34-6. Координати відповідних точок повороту меж та лінійні розміри зазначеної частини земельної ділянки, зведені у таблиці Б. 1 в додатку Б.

В спільне користування співвласників - пропонується надати наступні частини земельної ділянки: Частину площею 29,00 кв.м., на схематичному плані в додатку Б зображену жовтим кольором і обмежену замкненою лінією: 4-29-28-27-26-25-3-4. Координати відповідних точок повороту меж та лінійні розміри зазначеної частини земельної ділянки, зведені у таблиці Б.5 в додатку Б. Частину площею 8,63 кв.м., на схематичному плані в додатку Б зображену жовтим кольором і обмежену замкненою лінією: 33-34-35-36-37-38-33. Координати відповідних точок повороту меж та лінійні розміри зазначеної частини земельної ділянки, зведені у таблиці Б.4 в додатку- Б.

Площі частин земельної ділянки, що надаються підраховані за формулою (1) складуть:ПД = 385,01 + 71,61 + (29,00/2) + (8,63/2) = 475,435 кв.м. (0,0475) - співвласнику з часткою 27/50; ПД - 386,18 + (29.00/2) - (8,63/2) = 404,995 кв.м. (0,0405 га) - співвласникам з часткою 23/50. Таким чином, площі частин земельної ділянки, що пропонуються надати в користування співвласникам згідно даного варіанту відповідають площі, що припадає на їх частки.

В той же час, експерт зазначає, що порядок користування земельною ділянкою без частин спільного користування технічно неможливий у зв`язку з розташуванням житлового будинку літ. ААІааІ поблизу лівої бокової межі та неможливістю в таких умовах забезпечення кожного із співвласників окремим в`їздом на земельну ділянку. Надання можливості в`їзду на земельну ділянку лише одному співвласнику являється наданням переваги ( т.2 а.с. 24-49).

Сторона позивача в суді погодилась із запропонованим за власною ініціативою експертом варіантом встановлення порядку користування земельною ділянкою. В свою чергу, представник відповідача вважав, що експерт вийшов за межі поставлених йому питань та запропонований варіант є перевагою лише одному із співвласників.

Згідно з положеннями ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, кожен доказ у справі, у тому числі висновок експертизи, підлягає оцінці в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. Отже, ухвалене судове рішення не позбавляє можливості позивачів за вирішенням питання щодо меж земельної ділянки, на якій збудовано у встановленому порядку належний співвласникам жилий будинок, звернутися до органу місцевого самоврядування.

Суд вважає, що запропонований експертом з власної ініціативи варіант користування земельною ділянкою ущемляє права сторін, надає перевагу одному із співвласників, утруднить обом співвласникам можливість користуватися частиною земельної ділянки та будинку, господарськими спорудами. Крім того, між співвласниками будинку склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, який був закріплений актом розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 16.11.1963 року. На підставі даного розподілу встановлено паркан, про що зазначає сторона відповідача, який розділив земельну ділянку. При цьому, сам по собі факт збільшення частки одного з співвласників внаслідок добудови та поліпшення своєї частки будинку, не може бути підставою для перегляду того порядку користування земельною ділянкою, який був встановлений попередніми власниками та закріплений у відповідному акті розподілу , оскільки у такому випадку буде порушуватись принцип правової визначеності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, Європейського суду з прав людини, від 18 липня 2006 року ).

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 із надвірними забудовами, між співвласниками цього будинку, встановлення розмірів та розташування частини земельної ділянки, на яке вони мають право користування відповідно до їх часток у праві власності на житловий будинок, а також стягнення судових витрат- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

позивач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 31.01.2020 року

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда