Провадження № 2/947/1522/20
27.07.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків Олени Василівни,
секретаря судового засідання - Белінської Ганни Сергіївни,
09.12.2019 року позивач ТОВ "Кей-Колект" звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить звільнити з-під арешту квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: Реєстраційний номер обтяження:10958698, Підстава обтяження: Постанова, АА №168542, 17.03.2011, Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ, Ст. д/в Васильєв Ю.Ю .
Ухвалою суду від 20.12.2019 року провадження по справі відкрито.
Ухвалою суду від 16.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
24.07.2020 року від представника ТОВ "Кей-Колект" до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій представник Бірюков А.М. позовні вимоги підтримав та просить задовольнити в повному обсязі. Окрім того в заяві представник позивача зазначив, що не заперечує проти задоволення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання повторно не з`явилась, повідомлялась належним чином, правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалась.
Представник третьої особи Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання повторно не з`явилась, повідомлялась належним чином, правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалась.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Окрім того, 12.07.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Самаріною О.С. /а.с.16-18/.
Згідно з п. 1.1, п. 1.3 Іпотечного договору Іпотекодавець, з метою забезпечення викладених нижче зобов`язань, передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 13.03.2019 року окрім іпотеки та відповідної заборони на квартиру АДРЕСА_1 , також зареєстровано арешт. Підстава обтяження: Постанова АА №168542, 17.03.2011, Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ, ст. д/в Васильєв Ю.Ю. /а.с.19-20/.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Кей-Колект" є правонаступником АТ "УкрСиббанк" в кредитних правовідносинах з відповідачем ОСОБА_1 на підставі наступних документів:
- Договору факторингу №2 від 13.02.2012 року /а.с.21-23/;
- Виписки з додатку №1 до Договору факторингу №2 від 13.02.2012 року /а.с.24/;
- Договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року /а.с.25-26/;
- Виписки з додатку №1 до Договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року /а.с.27/.
IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Згідно ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель мас право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувані, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.
Положеннями ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмеї іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Аналогічну позицію висловив і ВССУ в Постанові Пленума № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», згідно з п. 5 у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, то майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.
V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ
В ході судового розгляду справи судом встановлено, що ТОВ "Кей-Колект", як правонаступник АТ "УкрСиббанк", є іпотекодержателем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що була передана в іпотеку відповідачем ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що окрім відповідних обтяжень, пов`язаних з іпотечним договором від 12.07.2007 року, на вказану квартиру був накладений арешт. Підстава обтяження: Постанова АА №168542, 17.03.2011, Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ, ст. д/в Васильєв Ю.Ю .
При цьому з відповіді Другого Київського ВДВС м. Одеси вбачається, що ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження був накладений вказаний арешт, неможливо.
Враховуючи, що арешт державним виконавцем був накладений в 2011 році, тобто пізніше обтяжень, пов`язаних з укладенням ОСОБА_1 Іпотечного договору від 12.07.2007 року, суд погоджується з доводами сторони позивача щодо того, що порушення права ТОВ "Кей-Колект" як іпотекодержателя зазначеної квартири полягає в тому, що Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, однак наявний арешт на іпотечному майні фактично не дає можливості інотекодержателю скористатись своїм правом на позасудове врегулювання, гарантованим законодавством.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ТОВ "Кей-Колект" правомірно звернулось до суду за захистом своїх прав.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 12, 13, 15, 16, 572, 575 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", Законом України "Про виконавче провадження", суд, -
Звільтити з-під арешту квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер обтяження: 10958698, Підстава обтяження: Постанова АА №168542, 17.03.2011, Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ, ст. д/в Васильєв Ю.Ю. ).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги можуть бути подані через Київський районний суд м. Одеси.
Повний текст заочного рішення суду складено 06.08.2020 року.
Суддя Васильків О. В.