ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-зз/753/30/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Москаленко А.П.,

учасники справи:

позивачі - 1. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - ОСОБА_5 ,

представник третьої особи - ОСОБА_4 ,

вимоги позивачів - про відшкодування шкоди (стягнення витрат на усунення недоліків майна), зобов`язання не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, визнання права постійного безоплатного користування нежитловими приміщеннями,

розглянув в підготовчому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову та про зустрічне забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва на новому розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач), третя особа: ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди (стягнення витрат на усунення недоліків майна), зобов`язання не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, визнання права постійного безоплатного користування нежитловими приміщеннями, рішення у якій було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2017.

При первісному розгляді справи, відповідачами у якій на той час були ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_6 , суд постановив ухвалу від 19.02.2014 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідачів, а саме: 40/100 частин будинку АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_6 , та 12/100 частин цього будинку, що належать ОСОБА_3

17.07.2020 відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, яке мотивував появою нових обставин, які не враховувались при прийнятті рішення про їх вжиття. Послався на те, що постановою Київського апеляційного суду від 17.06.2020 у справі № 753/503/17 встановлено, що у спірних правовідносинах з позивачем ОСОБА_1 він діяв не від свого імені, а від імені та в інтересах продавця майна ОСОБА_7 . Зазначена обставина унеможливлює покладення на нього відповідальності за недоліки чужого майна та застосування арешту його майна. Окрім того постановами Київського апеляційного суду від 13.11.2019 та Касаційного цивільного суду від 10.04.2020, ухваленими у даній справі, встановлено, що ОСОБА_3 не може бути залучений до участі в справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_6 з огляду на існування чинної ухвали від 04.09.2015 про відмову позивачів від позовних вимог до ОСОБА_6 та закриття провадження відносно останнього.

За міркуванням відповідача наведені обставини підтверджують, що збереження арешту його майна не має під собою належного правового обґрунтування, суперечить вимогам статей 27, 151-155 ЦПК України (в ред. 2004 р.) та статей 149-159 чинного ЦПК, та свідчать про зникнення ризику невиконання ним можливого рішення суду про відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_1 , вимоги якого є безпідставними.

27.07.2020 ОСОБА_3 подано клопотання про застосування зустрічного забезпечення.

Посилаючись на безпідставність вжитих судом заходів забезпечення позову, спричинення цими заходами майнових збитків, що полягає у неможливості продати арештоване майно і отримати від цього прибуток, незадовільний майновий стан позивачів та наявність у них потенційної можливості здійснити відчуження належних їм частин садового будинку, відповідач просить зобов`язати позивачів внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 1 200 00 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтримав вимоги клопотань про скасування заходів забезпечення позову та про застосування зустрічного забезпечення пославшись на викладені у них обставини.

Позивач ОСОБА_1 вважав клопотання відповідача необґрунтованими вказуючи, що у випадку скасування заходів забезпечення позову виникає реальний ризик відчуження відповідачем належних йому частин садового будинку, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову в частині вимог про встановлення сервітуту. Просив також врахувати, що питання про скасування заходів забезпечення позову неодноразово розглядалось судом, при цьому не було встановлено підстав для їх скасування. Позивач також вважав безпідставними вимоги відповідача про застосування зустрічного забезпечення посилаючись на те, що на момент винесення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову процесуальне законодавство не передбачало зустрічного забезпечення, позивачі мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання та майно, достатнє для забезпечення можливих збитків відповідача від забезпечення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, проте їх неявка не перешкоджає розгляду питань про скасування заходів забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотань відповідача з таких підстав.

Згідно з положеннями статті 151 ЦПК України в редакції Закону № 1618-IV, яка була чинною на час постановлення ухвали про забезпечення позову, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до статті 152 цього Кодексу позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За приписом частини 1 статті 158 ЦПК України у чинній редакції суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Системний аналіз положень норм статей 149-158 ЦПК України дає підстави для висновку, що підставою для скасування заходів забезпечення позову у справі, рішення по якій не прийняте, може бути зміна обставин, які враховувались при прийнятті рішення про їх вжиття.

Зі змісту ухвали про забезпечення позову від 19.02.2014 вбачається, що при розгляді питання про забезпечення позову суд перевірив відповідність заяви вимогам статей 151-152 ЦПК України (2004 р.) та визнав обґрунтованими доводи позивачів про те, що не накладення арешту на майно відповідачів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідачі оскаржували ухвалу про забезпечення позову, проте ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.04.2014 у задоволенні їх апеляційної скарги було відмовлено, а ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У вересні 2018 р. ОСОБА_3 вже ініціював питання скасування заходів забезпечення позову мотивуючи свою позицію тим, що він є неналежним відповідачем у спірних майнових взаємовідносинах щодо придбання позивачами частин садового будинку і не може відповідати за грошовими вимогами ОСОБА_1 , обраний позивачами вид забезпечення позову не відповідає заявленим вимогам та не співмірний з ними, застосування арешту є безпідставним та неправомірним і супроводжувалось порушенням закону.

Ухвалою від 12.10.2018 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову з підстав його необґрунтованості.

Аргументи відповідача ОСОБА_3 щодо відсутності підстав для збереження арешту його майна як неналежного відповідача у спірних майнових взаємовідносинах також були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, який своєю ухвалою від 27.02.2019 визнав його апеляційну скаргу необґрунтованою, а ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову залишив без змін.

Даючи оцінку доводам даного клопотання суд дійшов висновку, що фактично відповідачем не наведено жодних нових обставин, які б спростовували висновки попередніх ухвал судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Посилання відповідача на постанови судів апеляційної та касаційної інстанції, які визнали необґрунтованим залучення відповідача ОСОБА_3 до участі в справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_6 , не можуть бути прийняті судом до уваги як підстава для скасування заходів забезпечення позову, оскільки у цивільному процесуальному законі відсутні норми щодо преюдиціальності обставин, встановлених ухвалами суду, прийнятими з процесуальних питань (окрім ухвал, якими закінчується розгляд справи).

Щодо рішення суду в іншій цивільній справі, то всупереч доводам відповідача даним рішенням не встановлено жодних обставин, які мають значення для вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову.

Більше того, предметом даного позову є не лише вимоги про відшкодування витрат на усунення недоліків товару, а й про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями та визнання права постійного безоплатного користування нежитловими приміщеннями (встановлення сервітуту).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є співвласником садового будинку, і саме між ним та позивачами виник спір щодо користування окремими приміщеннями будинку та встановлення сервітуту, а відтак відсутні підстави вважати, що він є неналежним відповідачем у даній справі.

Отже ураховуючи, що розгляд справи в суді триває, а ризик відчуження відповідачем належного йому майна на користь третіх осібпродовжує існувати, і вказана обставина може не лише істотно ускладнити, а й взагалі унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, зокрема, в частині встановлення сервітуту, підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.

При вирішення клопотання відповідача про застосування зустрічного забезпечення суд виходить з наступного.

На момент постановлення ухвали про забезпечення позову цивільний процесуальний закон не передбачав застосування зустрічного забезпечення, проте надавав суду право вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою з метою запобігання зловживанню забезпеченням позову (частина 4 статті 153 ЦПК України 2004 р.).

Стаття 154 чинного ЦПК України надає суду право вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), та визначає підстави, за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Такими підставами є відсутність у позивача зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, або надання суду доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі мають зареєстроване в установленому порядку місце проживання в Україні та майно у вигляді частин садового будинку, вартість яких, на думку суду, цілком достатня для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Жодних фактів, які б свідчили про те, що майновий стан позивачів або їх дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, позивачем не наведено.

Ствердження відповідача про зловживання позивачами своїми процесуальними правами не заслуговують на увагу, оскільки зміст позовних вимог та обставини, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги, не дають підстав вважати, що їх дії є явно недобросовісними.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність обставин, які зумовлюють обов`язкове застосування зустрічного забезпечення.

За результатами оцінки інших доводів відповідача суд, виходячи зі своїх дискреційних прав та керуючись принципом пропорційності, не знайшов підстав для застосування зустрічного забезпечення з огляду на те, що застосовані заходи забезпечення позову направлені виключно на збереження існуючого статус-кво між сторонами до ухвалення судового рішення та не несуть будь-яких потенційних збитків для відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 158, 154 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про зустрічне забезпечення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з пп. 15 .5 п. 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: