1Справа № 335/6615/20 2/335/2113/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2020 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, зобов`язання поновлення газопостачання, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, представник позивача адвокат Крамарчук Р.С., звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, зобов`язання поновлення газопостачання, відшкодування моральної шкоди.
Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , з доданими до неї матеріалами, судом встановлено наступне.
Так, позовна заява повинна відповідати вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.
Проте, в порушення вимог п.п. 2, 3, 4, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява не містить:
- реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта позивачів; ідентифікаційного коду відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; та офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін;
- зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
- зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні;
- зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Ч. 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
З позовної заяви вбачається, що позивачами заявлено 2 позовні вимоги немайнового характеру та одну позовну вимогу майнового характеру, які не оплачені судовим збором.
Підстав звільнення позивачів від сплати судового збору, установлених ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», чи наявності у позивачів передбачених ст. 5 цього Закону пільг щодо сплати судового збору, з матеріалів позову не вбачається.
Також відсутні підстави звільнення позивачів від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», на які покликаються позивачі, виходячи із наступного.
Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція - зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).
Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
У зв`язку з цим, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, тощо). Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.
А відтак, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», коли і в чому це виявилося, способи захисту, яких суд може вжити, таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».
Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».
Однак в порушення даних вимог закону, позивачі у своїй позовні заяві взагалі не посилаються на зміст позовних вимог та обставини, якими вони обґрунтовують вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначають про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».
При цьому, саме лише посилання позивачів на ту обставину, що спірні правовідносини регулюються вказаним законом, без зазначення посилань на конкретні правові норми Закону України «Про захист прав споживачів» не може беззаперечно свідчити про належне обґрунтування обраного позивачами способу захисту порушених прав.
Як визначено у ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2 102,00 гривні.
Відповідно до п/п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди судовий збір сплачується за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У частині 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі, коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.
Відповідно до п/п 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги мають дві позовні вимоги немайнового характеру, кожен з них звернувся до суду за захистом своїх прав, а тому в силу ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» кожним із них має бути сплачений судовий збір в передбаченому п/п 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 цього Закону розмірі, за дві позовні вимоги немайнового характеру, тобто у сумі 1 681,60 грн. (840,80 грн. +840,80 грн. = 1 681,60).
Крім того, позивачам необхідно сплатити судовий збір за позовні вимоги майнового характеру про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. у розмірі: 840,80 грн., за такими реквізитами:
Отримувач: УК у м. Запоріжжі/Вознесенівс/22030101
Код отримувача (ЄДРПОУ): 38025409
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);
Найменування коду класифікації доходів бюджету: Судовий збір
(Державна судова адміністрація України, 050).
Таким чином, позивачам необхідно усунути вказані недоліки та сплатити судовий збір.
Також, позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь підтверджені витрати на надання правничої дороги. Згідно змісту позовної заяви, орієнтовані витрати на надання правничої допомоги складаються з 1 700,00 грн. витрат за складання позовної заяви та 1 500,00 грн. за кожне судове засідання.
Проте, на підтвердження вказаних обставин позивачами не надано документи про здійснені ними витрат, понесених для отримання професійної правничої допомоги.
Відтак, позовна заява ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Аналізуючи викладене, позовну заяву ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, слід залишити без руху та надати позивачам строк для усунення виявлених судом недоліків.
Роз`яснити позивачам, що згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 175, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, зобов`язання поновлення газопостачання, відшкодування моральної шкоди - залишити без руху.
Запропонувати позивачам протягом десяти днів, з дня отримання копії цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви, що наведені в описовій частині такої.
Роз`яснити позивачам, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунені у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.
Ухвала оскарженню не підлягає, та відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Суддя В.О. Макаров