РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Кремінна

Справа № 414/1342/20

Провадження № 2/414/322/2020

Кремінський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Акулова Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Костроба Тетяна Анатоліївна до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Костроба Тетяна Анатоліївна звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з вказаним позовом, в якому вказує, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою зареєстрована донька позивачки, - ОСОБА_3 , яка у вищевказаному будинку не проживає з 2001 року, її теперішнє місце мешкання невідоме. Добровільно зніматися з реєстрації відповідач не бажає, а тому позивач просить ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, та без участі позивача. Позов підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення напідставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення рішення. 10 серпня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 , згідно свідоцтв про право на спадщину від 17.06.2020 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.9,10,11,12,15-17).

На даний час у вказаному будинку залишається зареєстрованою відповідач - ОСОБА_3 , про що свідчить довідка Виконавчого комітету Кремінської міської ради, Луганської області від 17.06.2020 року, та записи в Будинковій книзі (а.с.18,19,20).

Зі змісту Акту від 18.06.2020 року встановлено факт не проживання з 2011 року ОСОБА_3 за адресою: будинок АДРЕСА_1 (а.с.22).

Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачаєтьсязі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положеньчастин другої - п`ятої статті 13цього Кодексу.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положення ст.405 ЦК України мають посилання на те, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом зним, мають правона користуванняцим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, вказаними нормами, а саме частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

При цьому частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 , яка є членом родини ОСОБА_1 , а саме її донькою, зареєстрована на законних підставах у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , за вказаною адресою не мешкає з 2011 року, платежів не сплачує, а тому є всі підстави для усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою як такої, що не мешкає більше одного року.

Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 386, 391, 405 ЦК України,ст.ст.9,150,156 ЖК УРСР та керуючись10,76,258,259,263-265,268,273,280-283,352,354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Костроба Тетяна Анатоліївна до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду небуло врученеу день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів здня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Є.М. Акулов