Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2020 Справа №607/13690/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бакальця Ігоря Гнатовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бакалець Ігор Гнатович до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківська), Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бакалець І.Г. пред`явила до суду позов до відповідачів Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківська), Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди, у якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь грошові кошти у розмірі 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої їй під здійснення виконавчого провадження Тернопільським міським відділом ДВС ГТУ юстиції у Тернопільській області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.11.2014 року, ухваленого у цивільній справі №607/17951/14-ц, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх доходів відповідача, щомісячно до закінчення останнім навчання по червень 2016 року або до досягнення ним 23-річного віку та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частки всіх доходів відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З метою виконання вказаного судового рішення старшим виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Савчук А.О. 17.03.2015 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №46752641. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.2016 року у цивільній справі №607/1185/16-ц, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, на час його навчання у Тернопільському національному технічному університеті ім. І.Пулюя, щомісячно, починаючи з 19.10.2016 року, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років. На підставі вказаного судового рішення головним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Оразовою І.О. 03.02.2017 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №53335061. На ім`я ОСОБА_1 видано довідки за вих.№22336 від 06.06.2017 року та вих.№22335 від 06.06.2017 року за підписом в.о. начальника Тернопільського міського ДВС ГТУ юстиції у Тернопільській області Максимлюк В.І., у яких зазначено розмір заборгованості боржника виконавчого провадження ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У довідці за вих. №22356 від 06.06.2017 року зазначено окрім заборгованості по сплаті аліментів, місяці 2016-2017 років, за які проводилось стягування аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітній дітей. Однак, в період з січня по жовтень 2016 року, аліменти з божника ОСОБА_2 не стягувалися, це ж стосується періоду з квітня по травень 2017 року. У довідці за вих.№22355 від 06.06.2017 року, зазначено окрім заборгованості по сплаті аліментів, місяці 2014-2017 років, за які проводилось стягування аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітній дітей. Однак, в період з січня по грудень 2014 року та за травень 2017 року, аліменти з божника ОСОБА_2 не стягувалися. З метою з`ясування, чому у вищевказані періоди державним виконавцем не проводилось стягнення аліментів з божника виконавчого провадження ОСОБА_2 , представником заявника ОСОБА_1 - адвокатом Бакальцем І.Г. на ім`я в.о. начальника Тернопільського міського ДВС ГТУ юстиції у Тернопільської області, був скерований адвокатський запит у якому ставилась вимога надати письмову щодо того, чому в періоди зазначені у довідках за вих. №22356 віл 06.06.2017 року та за вих.№22355 від 06.06.2017 року, не проводилось стягнення аліментів з боржника виконавчого провадження ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей та у якій черговості та в яких сумах від отриманого доходу проводилось проводиться стягнення аліментів з божника ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей. На адвокатський запит була одержана відповідь за вих. №3664 від 07.08.2017 року за підписом начальника Тернопільського міського відділ; ДВС ГТУ юстиції у Тернопільській області Литвина В.М., в якій зазначено що на виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 від 10.04.2017 року по АСВП №53335061 стягнення не проводилось. Виходячи із змісту даної відповіді, адвокатський запит начальником Тернопільського міського відділу ДВС ГТУ юстиції Тернопільській області Литвином В.М проігнорований, на запитання поставлені адвокатом Бакальцем І.Г. відповіді не одержані. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 13.12.2018 року по справі №607/10329/17 визнано протиправною бездіяльність Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільськії області по виконанню рішень Тернопільського міськрайсуду від 21.11.2014 року у справі №607/17951/14-ц та від 06.12.2016 року у справі №607/11851/16-ц. Під час винесення вказаної ухвали, суд прийшов до переконання, що в даному випадку має місце порушення прав скаржника ОСОБА_1 з боку Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, які виразились в тому, що стягнення аліментів, які присуджені рішенням Тернопільського міськрайсуду у справах №607/17951/14-ц, №607/1185/16-ц, не проводились у певні періоди, або проводились в іншому розмірі, ніж визначено судом, і лише з ініціативи скаржника дане порушення було усунуте на протязі більш ніж річного терміну. Позивачка вважає, що зазначеними діями державної виконавчої служби завдано їй моральну шкоду, яка полягає у протиправній поведінці державних виконавців Тернопільського міського відділу ДВС ГТУ юстиції у Тернопільській області щодо тривалого зволікання із стягнення аліментів у виконавчих провадженнях ВП №46752641 та ВП №53335061. Вказує, що такими протиправними діями їй були спричинені душевні страждання, так як не одержуючи аліментів на двох дітей, вона змушена була отримаючи мінімальну зарплату, самотужки утримувати та лікувати двох дітей, стан здоров`я одного з них є вкрай незадовільним. Крім цього, на її утриманні. перебувають батьки-пенсіонери, розмір пенсії яких є мінімальним. Розмір спричиненої їй моральної шкоди позивачка оцінює у сумі 50 000 гривень . Посилаючись на наведене просила позовні вимоги задоволити у повному обсязі .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно із яким відповідач заперечує проти позовних вимог, покликаючись на те, що стягнення аліментів за період з січня по жовтень 2016 року, згідно виконавчого листа №607/11851/16-ц від 08.12.2016 виданого Тернопільським міськрайонним судом на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, на час його навчання у Тернопільському національному технічному Університеті ім. І.Пулюя з боржника ОСОБА_2 не проводилося, оскільки виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання 01.02.2017 року. Щодо нестягнення аліментів за період з січня по грудень 2014 року та за травень 2017 року згідно довідки за вих.№22355 від 06.06.2017 року, то виконавчий лист №607/17951/14-ц від 29 грудня 2014 року виданий Тернопільським міськрайонним судом пред`явлено до примусового виконання 03 березня 2015 року та 17 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Оскільки виконавчий лист виданий Тернопільським міськрайонним судом 29 грудня 2014 року та пред`явлено до примусового виконання 03.03.2015 року, державним виконавцем не проводилося стягнення в користь стягувача та не нараховувалася заборгованість з січня по 29 грудень 2014 року. Стягнення заборгованості за травень 2017 проводилося що стверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Також, представник відповідача вважає, що позивачем в позовній заяві щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень не обґрунтовано наявність факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Не обґрунтовано грошову суму стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень. Крім цього, вказує, що позивачем надано довідки, що підтверджують факт хвороби ОСОБА_4 за період 28.03.2018 року, 28.03.2019 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте, в позовній заяві вказані інші періоди не сплати аліментів згідно виконавчих листів, щодо стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 . За вказаних обставин, Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області вважає, що під час здійснення виконавчих проваджень, згідно виконавчого листа №607/17951/14-ц виданого 26.12.2014 року Тернопільським міськрайонним судом та виконавчого листа №607/11851/16-ц від 08.12.2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом, Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не завдано позивачці моральної шкоди у вигляді моральних страждань, приниженні честі та гідності. З цих підстав, просив відмовити у задоволенні позову.

Від відповідача Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області надійшов до суду відзив на позовну заяву , згідно із яким просили відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди, та не доведено розміру моральної шкоди в сумі 50 000 гривень.

27 вересня 2019 року судом закрите підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду .

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвоката Бакалець І. Г. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківська), у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області у судове засідання не з`явився, попередньо у судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Судом установлено:

На виконанні в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківська) перебуває: виконавче провадження №46752641 з примусового виконання виконавчого листа №607/17951/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 29.12.2014року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів, щомісячно до закінчення останнім навчання по червень 2016 року або до досягнення ним 23-річного віку та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів, щомісячно до досягнення дитиною повноліття; та виконавче провадження №53335061 з примусового виконання виконавчого листа №607/11851/16-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 08.12.2016року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, на час його навчання у Тернопільському національному Технічному університеті ім.І.Пулюя, щомісячно, починаючи з 19.10.2016 року, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

17.03.2015 року старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Савчук А.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №46752641.

03.02.2017 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Оразовою І.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №53335061.

На вимогу стягувача ОСОБА_1 було видано довідки за вих.№22355 від 06.06.2017 року та вих.№22356 від 06.06.2017 року за підписом в.о. начальника Тернопільського міського ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Максимлюк В.І.

Зокрема, згідно довідки за вих.№22355 від 06.06.2017 року заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим листом №607/17951/14-ц станом на 01 травня 2017 року складає 7131,94 гривень. Із вказаної довідки вбачається, що нарахування по стягненню аліментів з боржника ОСОБА_2 за період з січня по листопад включно 2014 року та за травень 2017 року, згідно виконавчого листа №607/17951/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 29.12.2014року у виконавчому провадженні ВП №46752641 - відсутні.

Відповідно із довідкою за вих.№22356 від 06.06.2017 року заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим листом №607/11851/16-ц станом на 01 червня 2017 року становить 3466,93 гривень. Нарахування по стягненню аліментів з боржника ОСОБА_2 за період з січня по вересень 2016 року та за квітень-травень 2017 року, згідно виконавчого листа №607/11851/16-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 08.12.2016року у виконавчому провадженні №53335061 - відсутні.

На адвокатський запит щодо роз`яснення причин не проведення стягнення аліментів, а також черговості та розміру стягуваних сум з боржника ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, була надана відповідь за вих. №36634 від 07.08.2017 року за підписом начальника Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, в якій зазначено, що на виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 від 10.04.2017 року по АСВП №53335061 стягнення не проводились. Утримання із його заробітної плати не проводяться і у зв`язку із тим, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 від 10.04.2017року на адресу ФОП ОСОБА_6 не надходила, Журнал вхідної кореспонденції не ведеться, що не дає змогу перевірити правильність її слів. Відповідно до пояснювальної записки ФОП Кучеренко Л. ОСОБА_7 . нею проводилися відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 у розмірі 20 відсотків та перераховувалися в дохід держави.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2018 року визнано протиправною бездіяльність Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області по виконанню рішень Тернопільського міськрайонного суду від 21.11.2014 року у справі №607/17951/14-ц та від 06.12.2016 року у справі №607/11851/16-ц.

Вказаною ухвалою суду встановлено порушення прав скаржника ОСОБА_1 з боку Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, які виразилися в тому, що стягнення аліментів, які присудженні рішеннями Тернопільського міськрайонного суду у справах №607/17951/14-ц, №607/1185/16-ц, не проводилися у певні періоди, або ж проводилися у іншому розмірі, ніж це визначено судом, і лише з ініціативи скаржника дане порушення було усунуте на протязі більш ніж річного терміну.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України ч, 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ч.1, п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013р. у справі № 6-48цс13.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Протиправність дій державного виконавця встановлена ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2018 року, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Аналізуючи зібрані докази, суд визнає факт заподіяння позивачеві моральної шкоди діями державного виконавця, проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 гривень завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, позивачці були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає , що слід стягнути з відповідача в користь позивачки моральну шкоду в узагальненому вигляді моральних страждань в розмірі 5000 гривень.

Відтак, позов підлягає до задоволення частково.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 13, 141, 258, 259, 264, 265, 352-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бакалець Ігор Гнатович до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківська), Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди задовольнити частково .

Стягнути з держави на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів державного бюджету в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, завданої діями державних виконавців Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_1 768,40 гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 17 липня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківська), адреса місцезнаходження вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль, .

Державна казначейська служба України, адреса місцезнаходження вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646.

Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди, адреса місцезнаходження бульвар Т. Шевченка, 39, м. Тернопіль, .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка