ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року

м.Суми

Справа №587/1428/18

Номер провадження 22-ц/816/282/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Фермерське господарство «Садко Р.І.»,

треті особи: ліквідатор Фермерського господарства «Садко Р.І.» арбітражний керуючий Чупрун Євген Вікторович, фізична особа підприємець ОСОБА_2 , Головне управління ДФС у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 11 грудня 2019 року, в складі судді Черних О.М., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 11.12.2019 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ФГ «Садко Р.І.» треті особи: ліквідатор ФГ «Садко Р.І.» Чупрун Є.В., ФОП ОСОБА_2 , Головне управління ДФС у Сумській області, про визнання права власності закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки провадження у даній справі було порушено до набрання чинності Кодексу України з процедур банкрутства, а в п 4 прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу лише зазначено, що подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до його положень. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові у даній справі дійшла висновку про розгляд справи в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор ФГ «Садко Р.І.» Чупрун Є.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без мін. Вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, оскільки Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яким мотивована постанова Великої Палати Верховного Суду у даній справі, повністю втратив чинність з набранням Кодексу України з процедур банкрутства. Крім того, позивач приховав від суду, що аналогічні позовні вимоги до ФГ «Садко Р.І. ним вже заявлялись у справі № 587/1172/14-ц.

Іншими учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу не направлено.

Представники позивача в судовому засіданні доводи скарги підтримали та просив задовольнити, оскільки судом не врахований визначений законодавцем порядок дії актів у часі.

Представник ФГ «Садко Р.І.» вважає судове рішення законним і просив апеляційну скаргу відхилити.

Ліквідатор арбітражний керуючий Чупрун Є.В. до суду не прибув, але про час та місце його проведення повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що відповідач ФГ «Садко Р.І.» в особі ліквідатора ОСОБА_3 не визнає факту укладення між сторонами договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна CASE IH 2388 та устаткування до нього від 26.12.2009 року, акта приймання-передачі від 27.12.2009 року, угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010 року, оригінали яких позивачем втрачені.

Просив встановити факт укладення між ним та ФГ «Садко Р.І.» договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна та устаткування до нього від 26.12.2009 року та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010 року.

Установлено, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 12.05.2010 року порушено провадження у справі № 19/49-10 за заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про банкрутство ФГ «Садко Р.І.», а ухвалою цього ж суду від 28.11.2011 року визнано юридичну особу ФГ «Садко Р.І.» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 03.08.2018 року закрито провадження у справі.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що господарським судом порушена справа про банкрутство ФГ «Садко Р.І.», а позовні вимоги ОСОБА_1 безпосередньо пов`язані з майновим спором щодо права власності на комбайн, тому мають розглядатися у межах справи про банкрутство в порядку господарського судочинства.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 12.09.2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Жулавського С.А. залишено без задоволення, а ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 03.08.2018 року - без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 03.08.2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 12.09.2018 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В подальшому, а саме 15.07.2019 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмету позову та просив визнати за ним право власності на зернозбиральний комбайн CASE 2388 та устаткування до зернозбирального комбайну: жатку зернову візок до жатки, у зв`язку з тим, що відповідач ФГ «Садко Р.І.» в особі ліквідатора ОСОБА_3 не визнає факту укладення між сторонами договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна CASE IH 2388 та устаткування до нього від 26.12.2009 року, акта приймання-передачі від 27.12.2009 року, угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010 року, оригінали яких позивачем втрачені.

Також, встановлено що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19.06.2015 року, яке набрало законної сили, у справі № 587/1172/14-ц, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФГ «Садко Р.І.» в особі арбітражного керуючого Чупруна Є.В. про визнання права власності на зернозбиральний комбайн та устаткування до нього жатку зернову, візок до жатки, відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 06.06.2019 року, яка набрала законної сили, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ФГ «Садко Р.І.», третя особа Головне управління ДФС у Сумській області, про визнання права власності на зернозбиральний комбайн CESE 2388, рік випуску 2008, заводський номер НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 та устаткування до зернозбирального комбайну: жатку зернову CASE серія НОМЕР_3 , візок для жатки CАSE.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 11.12.2019 року про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що з набранням чинності Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що право суддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України від 02.06.2016 року N 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Відповідно до Закону України від 02.10.2012 року № 5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України від 14.05.1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон № 2343-XII) доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

У зв`язку з набранням чинності 19.01.2013 року (за винятком окремих положень) Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»» Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.

Згідно з пунктом 7 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII статтю 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у редакції до 15.12.2017 року доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким кодекси викладено в нових редакціях.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України у редакції Закону від 03.10.2017 року господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи у спорах фізичної особи з майновими вимогами до боржника, суди повинні враховувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII, вимоги статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

Справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19.01.2013 року, не впливають на визначення юрисдикції цих спорів і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Оскільки ОСОБА_1 пред`явив позов до ФГ «Садко Р.І.», стосовно якого порушено справу про банкрутство до 19.01.2013 року, справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.05.2019 року у даній цивільній справі.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Як зазначає Європейський суд, якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення у справі «Парафія греко-католицької церкви у м. Люпені проти Румунії»).

Також, слід зазначити, що пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ).

Пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру становить тільки один з його аспектів (рішення «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 року, серія A, № 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) від 04.12.1995 року, серія A, № 333-Б, ст. 42, п. 36).

Враховую приведені норми матеріального та процесуального права національного законодавства України, а також практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_1 справа підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, про що й було зазначено Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 15.05.2019 року у даній цивільній справі, окрім того, ухвалою Господарського суду Сумської області від 06.06.2019 року, яка набрала законної сили, було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ФГ «Садко Р.І.» про визнання права власності на зернозбиральний та устаткування до нього, чим, у разі закриття провадження у даній справі за аналогічним цивільним позовом ОСОБА_1 , будуть порушенні його законні права на доступ до суду, гарантовані Конституцією України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи ліквідатора ФГ «Садко Р.І.» арбітражного керуючого Чупруна Є.В. щодо рішення суду постановленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не приймаються до уваги, оскільки у даній цивільній справі позивач просить визнати за ним право власності на зернозбиральний комбайн та устаткування до нього у зв`язку з тим, що відповідач не визнає факту укладення між сторонами договору купівлі-продажу цього майна, акту приймання-передачі, угоди про залік зустрічних грошових вимог, оригінали яких позивачем втрачені, а у справі № 587/1172/14-ц, за результатами розгляду якої Сумським районним судом Сумської області ухвалено рішення від 19.06.2015 року, підставою позовних вимог про визнання права власності на вказане майно є невиконання умов вказаного договору купівлі-продажу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання про відшкодування судових витрат за апеляційний перегляд ухвали підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 11 грудня 2019 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 січня 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

І.В. Орлов