Справа № 442/5095/19 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/3619/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів та стягувати зі згаданого відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000 щомісячно - починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що на виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.05.2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 2 500 грн. щомісячно. Зазначала, що цих коштів не вистачає на забезпечення дитини і вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки на його утриманні більше нікого немає (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 гривень судових витрат (а.с. 86-87).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що щомісячні видатки позивачки на утримання доньки становлять біля 15 000 грн.; тому, що відповідач не має інших утриманців, працює і має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Вважає необґрунтованим стягнення з позивачки на користь відповідача 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідачем не долучено попередній розрахунок судових витрат та акт прийняття-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги, з яких би вбачалось, що виконавцем (адвокатом) були проведенні роботи на суму 2 000 грн. (а.с. 90-94).

Сторони спору, будучи своєчасно повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 105-108), в судове засідання не з`явилися.

Позивачка (апелянт) та донька сторін спору, ОСОБА_3 , подали до суду заяви про підтримку ними доводів апеляційної скарги та про апеляційний розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 120, 121).

Відповідач ОСОБА_2 в день апеляційного розгляду справи (27.01.2020 року) електронною поштою на адресу суду надіслав заяву про те, що ним «укладено договір про надання правової допомоги із адвокатом Керницьким В.М., який із 24.01.2020 р. по 04.02.2020 р. перебуває у відпустці, тому не може прибути 27.01.2020 р. у Львівський апеляційний суд». При цьому заява не містить пояснень стосовно причин неявки в судове засідання самого відповідача, так само, як не містить клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи (а.с. 122).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності сторін спору - на підставі наявних у матеріалах справи даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи стверджується, що останній раз рішення суду про зміну розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки, ухвалювалося 10 травня 2019 року. Цим рішенням суду було частково задоволено позовну вимогу ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, який підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на утримання дорослої доньки сторін спору, яка продовжує навчання, з 2 000 грн. до 3 500 грн., та ухвалено стягувати такі аліменти у розмірі 2 500 грн. Дане рішення позивачкою, ОСОБА_1 , не оскаржувалося і 10 червня 2019 року набрало законної сили (а.с. 14-17).

Не оскаржуючи вище згадане рішення суду від 10 травня 2019 року, позивачка на 37 день після набрання цим рішенням законної сили, а саме - 17 липня 2019 року, знову звертається до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

В той же час, подана нею 17 липня 2019 року позовна заява не містить будь-яких даних про те, що в період з 10 травня 2019 року по 17 липня 2019 року у платника (відповідача) чи одержувача (позивачки) аліментів відбулися зміни у матеріальному чи (або) сімейному стані, або стані здоров`я когось із них, так само, які у ній не наведено інших даних, які б могли слугувати правовою підставою для зміни розміру аліментів, який був присуджений до стягнення рішенням суду 2 (два) місяці тому.

За вище наведених обставин у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення позовної вимоги про зміну (збільшення) розміру аліментів, який був присуджений до стягнення рішенням суду від 10 травня 2019 року, і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, оскільки всі обставини, які наведені позивачкою в обґрунтування заявлених нею 17 липня 2019 року позовних вимог, існували та були відомі позивачці і на час розгляду судом її попереднього аналогічного позову, за наслідками розгляду якого судом і було ухвалено рішення від 10 травня 2019 року.

ЦПК України встановлено, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137).

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Договір про надання правової допомоги, укладений 28 вересня 2019 року між відповідачем та адвокатом Керницьким В.М., не містить умов (пунктів) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару (а.с. 60), а відтаквідсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Керницьким В.М. та його клієнтом, відповідачем ОСОБА_2 , щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару.

Сторони спору (як і адвокатКерницький В.М.) участі у судових засіданнях по справі не приймали.

Опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Керницьким В.М. в інтересах ОСОБА_2 , та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги згаданому відповідачу (частини 1-3 статті 137 ЦПК України), стороною відповідача до суду подано не було і матеріали справи таких не містять.

Попередній розрахунок суми судових витрат відповідачем до суду також не подавався.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з відсутністю обґрунтування цих витрат, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню - з відмовою ОСОБА_2 у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 грн. судових витрат скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

В решті рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 27 січня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.