У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Машевській О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Артемчука Тараса Володимировича про примусове проникнення до житла, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Артемчук Т.В. звернувся з поданням, в якому просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржника та проведення опису та арешту належного йому майна.

Посилається в поданні, що на виконанні у нього перебуває виконавче провадження № 58508697 від 28.02.2019 року з примусового виконання виконавчого листа № 760/15340/16-ц, виданого 11.02.2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у загальному розмірі 102198,13 грн.

В ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем вживалися заходи щодо виявлення майна боржника, а також здійснювались виходи за адресою місця реєстрації боржника.

Проте, в ході проведення виконавчих дій грошових коштів та будь-якого іншого майна боржника не розшукано, про що свідчать матеріали виконавчого провадження №58508697; боржником декларація про майно та доходи не подана, самостійно рішення суду ним не виконується та на прийом до державного виконавця він не з`являється.

За результатами вжитих виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника встановлено, що єдине майно, на яке за виконавчим документом можливо звернути стягнення, є ј частина квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику на праві власності.

З метою проведення опису квартири боржника приватним виконавцем неодноразово було здійснено виходи за вказаною адресою, проте, потрапити до квартири для проведення її опису виявилося неможливим, за адресою проживання в квартиру виконавця не пускають.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний сумлінно користуватися усіма наданими правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Однак незважаючи на належне повідомлення виконавцем, боржник не виконує покладені на нього законом обов`язки, що унеможливлює вчинення виконавчих дій щодо опису та арешту його майна, а також родичем боржника здійснюється перешкоджання виконавцю щодо відвідування квартири з метою перевірки майнового стану боржника та вжиття заходів звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Як свідчать зібрані виконавцем дані, зокрема, про рух коштів на рахунку боржника в АТ «Альфа-Банк», останній мав можливість частково виконати рішення суду, що ним зроблено це не було. Крім того, боржник в березні 2019 року та лютому 2020 року здійснював поїздки за кордон, що потребує значних матеріальних витрат. Разом з тим, рішення суду залишається невиконаним боржником навіть частково.

На підставі викладеного просить задовольнити подання.

В судовому засіданні приватний виконавець підтримав подання в повному обсязі вважаючи, що викладені у клопотанні обставини свідчать, що боржник обізнаний про рішення, за яким він є боржником, та про заплановані виконавчі дії; будь-яких об`єктивних причин не допускати виконавця до житла у боржника не було; рішення є чинним та підлягає виконанню.

При цьому, звертаючи увагу суду на правові позиції Європейського суду з прав людини, що держава відповідальна за всі державні органи влади: не лише судові органи, а й за всі публічні установи (Martins Moreira v. Portugal (Мартінс Морейра проти Португалії), § 60); ст. 6 § 1 гарантує виконання остаточних, обов`язкових судових рішень (на відміну від виконання рішень, що можуть оскаржуватись у судах вищої інстанції) (Ouzounis and Others v. Greece, (Узуніс проти Греції), § 21); право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд» (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196); у іншому випадку, положення ст. 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37); вказує на те, що, оскільки за викладених обставин подальше виконання рішення суду неможливе без рішення суду про примусове проникнення до житла боржника, його опису та опису рухомого майна, що можливо там знаходиться, то конституційні права щодо недоторканості житла боржника підлягають обмеженню судом внаслідок невиконання боржником рішення суду та покладених на нього законом обов`язків. При цьому з метою забезпечення прав боржника законодавство встановлює особливий порядок такого проникнення: з обов`язковою участю понятих та поліції, щоб унеможливити будь-які зловживання.

Заінтересовані особи про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись в порядку, передбаченому процесуальним законом, в судове засідання не з`явились, що не є перешкодою для розгляду даного подання.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного.

Частиною першою ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. п. 4, 13, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» передбачає право державного виконавця на звернення до суду із поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Процесуальний порядок вирішення цього питання регламентовано ст. 439 ЦПК.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З матеріалів виконавчого провадження, наданих суду приватним виконавцем, судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Т.В. перебуває виконавче провадження № 58508697 з примусового виконання виконавчого листа № 760/15340/16-ц, виданого 11.02.2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суми в загальному розмірі 102198,13 грн.

28.02.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Артемчуком Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58508697, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження, зокрема, боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_2 , зазначеною у виконавчому документі та встановленою приватним виконавцем як зареєстрованим місцем проживання боржника.

Таким чином, в силу положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень.

В межах виконавчого провадження № 58508697 за інформацією КП «Київське МБТІ» було встановлено, що ј частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві власності.

Будь-якого іншого майна боржника та належних йому грошових коштів не розшукано, декларація про майно та доходи боржником не подана.

В матеріалах подання містяться копії постанов, винесених приватним виконавцем, про вчинення виконавчих дій в рамках даного виконавчого провадження.

Так, 26.03.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Артемчуком Т.В. винесено постанову про арешт майна боржника, а 01.04.2019 року, 10.07.2019 року, 16.07.2019 року - постанову про арешт коштів боржника.

Приватний виконавець в поданні посилався на норму ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що звернення стягнення на майно боржника є заходом примусового виконання рішення, і згідно ст. 48 Закону полягає у арешті майна, його вилученні та примусовій реалізації на підставі постанови виконавця.

Тобто, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (стаття 56 Закону).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника та опису належного йому нерухомого майна неодноразово було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, на дверях цієї квартири та у поштовій скриньці було залишено вимогу виконавця від 10.09.2019 року до боржника про зобов`язання терміново повідомити точну дату та час, в які можливо провести опис нерухомого та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та попереджено, що у разі неповідомлення виконавця буде здійснюватись примусове входження у дату й час, призначені приватним виконавцем.

Щодо зазначених обставин складено акт від 13.09.2019 року.

20.09.2019 року боржнику та стягувачу направлено повідомлення приватного виконавця щодо проведення 03.10.2019 року об 11 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , виконавчих дій щодо опису та арешту належного боржникові ОСОБА_1 майна; попереджено, що у разі не допуску приватного виконавця до квартири виконавчі дії будуть проводитись у примусовому порядку шляхом примусового входження.

Приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника та опису належного йому нерухомого майна здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3 .

Проте, на стук у двері квартири виконавцю відкрив батько боржника - ОСОБА_3 , який виконавця до квартири не допустив, повідомивши, що боржник в квартирі не проживає, та відмовившись вказати інше місце проживання боржника або його контактні дані.

Щодо зазначених обставин складено акт від 03.10.2019 року.

26.05.2020 року боржнику та стягувачу направлено повідомлення приватного виконавця № 377 щодо проведення 11.06.2020 року об 10 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , виконавчих дій щодо опису та арешту належного боржникові ОСОБА_1 майна; попереджено, що у разі не допуску приватного виконавця до квартири виконавчі дії будуть проводитись у примусовому порядку шляхом примусового входження.

Приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника та опису належного йому майна повторно здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3 .

Між тим, двері квартири виконавцю ніхто не відкрив, про що за участю стягувача було складено акт від 11.06.2020 року.

За даними органу реєстрації будь-якого іншого місця проживання (перебування) боржника, крім як за встановленою адресою, не встановлено.

Всі документи, направлені боржнику рекомендованими листами за адресою: АДРЕСА_2 , повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Варто зауважити, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також відповідно до ст.ст. 30,53 Конституції України громадянам України гарантується недоторканність житла та не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Ніхто не має права без законної підстави увійти в житло проти волі осіб, які проживають у ньому.

Між тим, хоча Конституція України і гарантує недоторканість житла, але обмежує таке право громадянина саме на підставі рішення суду.

Так, конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відтак, стягувач має право на виконання обов`язкового рішення суду, і саме на цій підставі боржник може бути обмежений у праві на недоторканість власного житла, оскільки примусове входження зумовлено в першу чергу бездіяльністю боржника щодо виконання постановленого проти нього рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Як вбачається з положень ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Між тим, факт перебування на праві власності у боржника ј частини квартири АДРЕСА_1 , не підтверджує о фактичне проживання боржника за цією адресою та наявність у квартирі його майна, яке можливо описати, арештувати та реалізувати в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом.

Разом з тим, за зазначеною адресою проживають інші повнолітні особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (мати боржника), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (батько боржника), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (сестра боржника).

При цьому, у разі проникнення до житла чи іншого володіння особи, яка не є учасником виконавчого провадження, у поданні мають бути вказані обставини, які б свідчили про її інформування про необхідність вчинення дій щодо передачі майна, належного боржникові, для подальшого звернення стягнення на нього.

Враховуючи те, що квартира, до якої просить приватний виконавець надати дозвіл на примусове проникнення, належить лише в ј частині боржнику ОСОБА_1 , то приватним виконавцем не вирішене питання щодо залучення осіб, яка є власниками інших частин квартири, не взято до уваги їх інтереси щодо захисту їх права власності, оскільки у поданні про примусове входження до житла не надано належного підтвердження про інформування інших власників, яким належить на праві приватної власності житло, до якого застосовується примусове входження.

Отже, зазначення доказів, що підтверджують інформування особи, якій належить право власності на житло, до якого вбачається входження, є обов`язковими, т. я. вирішення питання про примусове входження може порушити законні права та інтереси інших особи, яка не беруть участь у виконанні рішення суду, на підставі якого подано дане подання.

Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Проте, матеріали виконавчого провадження, надані суду приватним виконавцем, не містять доказів, що, незважаючи на вихід за місцем реєстрації боржника, виконавцю неможливо здійснити перевірку майнового стану боржника, виявити інше майно та кошти, що належать боржникові, та на які можливо звернути стягнення, з причин незалежних від приватного виконавця, а примусове проникнення до житла боржника, залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Таким чином, відсутність іншого виду майна не перешкоджає зверненню стягнення на нерухоме майно боржника без примусового проникнення до житла останнього.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів, поданих приватним виконавцем, подання приватного виконавця про проникнення до житла боржника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Подання приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Артемчука Тараса Володимировича про примусове проникнення до житла, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: