Провадження № 22-ц/801/295/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 рокуСправа № 127/15416/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В. Якименко М. М.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

заявник Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області,

стягувач ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

третя особа Орган опіки та піклування в особі Вінницької районної державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником адвокатом Ткаченко Тамарою Василівною, на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року, постановлене у складі судді Карпінської Ю. Ф. у м. Вінниця, повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року,-

в с т а н о в и в :

03 червня 2019 року Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області подало клопотання про визнання на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05 жовтня 2018 року про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 16 липня 2018 року Державною адміністрацією Королівства Данії у справі, ініційованій заявником ОСОБА_1 , було винесено тимчасове рішення про опіку. 5 жовтня 2018 року Судом Колдінгу (Королівство Данія) ухвалено рішення про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачу всіх прав опіки над дитиною його батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (справа № ВS-25938/2018-КОL). ОСОБА_2. зазначене рішення не оскаржувала, і воно набрало законної сили.

10 жовтня 2018 року до Міністерства юстиції України через Міністерство зі справ дітей та соціальних питань Королівства Данії надійшло клопотання Стягувача - громадянина Королівства Данія про визнання в Україні згаданого рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія).

За вказаних обставин, посилаючись на Конвенцію про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року, яка набрала чинності для України з 01 лютого 2008 року, учасницею якої є Королівство Данія, ст. ст. 15, 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.ст. 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст. ст. 468, 471-473 ЦПК України, Міністерство юстиції України заявник просив визнати на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05 жовтня 2018 року.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року клопотання задоволено: визнано на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія ) від 05 жовтня 2018 року про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала мотивована тим, що суд в ході розгляду клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Суд дослідив, що при розгляді питання про опіку Судом Колдінгу було вчинено всі можливі способи, щоб повідомити ОСОБА_2 про розгляд справи.

Не погодившись із такою ухвалою ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Ткаченко Т. В., подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області скасувати та відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що рішення суду Колдінгу було ухвалено із порушенням юрисдикції Королівства Данії щодо вирішення прав опіки над дитиною, оскільки дитина була переміщена в Україну, тому вирішувати спір слід було в Україні, ОСОБА_2 не було забезпечено право дати суду пояснення, дитина адаптована до життя в Україні і визнання цього рішення суперечитиме її інтересам.

20 січня 2020 року представник ОСОБА_6 , адвокат Решетов В. В., подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року залишити без змін. Основними доводами відзиву є те, що в даній справі предметом розгляду є саме визнання рішенням іноземної держави на території України, а не розгляд справи по суті і вирішення питання опіки.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат Ткаченко Т. В. підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, представник ОСОБА_6 адвокат Решетов В. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, підтримав викладене у відзиві. Представники Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та Органу опіки та піклування в особі Вінницької районної державної адміністрації в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

-Між громадянином Королівства ОСОБА_7 та громадянкою України ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Колдінг (Данія) народився ОСОБА_3 , батьками якого є громадянин Королівства Данія ОСОБА_6 та громадянка України ОСОБА_2 ;

-ОСОБА_2 разом з своїм сином Фредеріком з 12 квітня 2018 року перебувала у Кризовому центрі м. Фредерісія. Причиною перебування ОСОБА_8 в центрі було її бажання піти від чоловіка, який піддавав її психічному насильству впродовж тривалого часу. В довідці також зазначено, що ОСОБА_8 походить з України і пройшла процедуру возз`єднання сім`ї з чоловіком. Її син є громадянином Данії. Після возз`єднання сім`ї ОСОБА_8 перебувала на утриманні чоловіка, що припинилося після того, як ОСОБА_8 пішла з дому, тому вона звернулась до муніципалітету Колдінг по матеріальну допомогу. ОСОБА_8 бажає розірвати шлюб з чоловіком і проживати разом зі своїм сином, тому під час перебування в Кризовому центрі вона подала заяву про розірвання шлюбу і в даний час очікує відповіді від державного управління. Окрім того, був збережений контакт між Фредеріком та його батьком на той період, поки питання, що стосуються співпраці та батьківської відповідальності, вирішуються державною адміністрацією, що підтверджується копією довідки зазначеного Центру від 04 червня 2018 року, перекладеної на українську мову (а.с. 104);

-25 червня 2018 року ОСОБА_3 було зареєстровано громадянином України, що підтверджується копією довідки № 61218/19-532/2-143, виданої Посольством України у Королівстві Данія 25 червня 2018 року (а.с. 105);

-на ім`я ОСОБА_3 було видано посвідчення особи на повернення в Україну, що підтверджується його копією (а.с. 106-107);

-на підставі посвідчення особи на повернення в Україну 01 липня 2018 року ОСОБА_11 разом з сином ОСОБА_3 виїхали до України;

-16 липня 2018 року Державною адміністрацією Королівства Данії у справі, ініційованій заявником ОСОБА_1 , було винесено рішення про тимчасову опіку, у якому зазначено, що 22 червня 2018 року було проведено зустріч з обома батьками. Обом батькам було доведено, що ніхто з них не може подорожувати за межі країни з Фредеріком під час розгляду справи про опіку. Дане рішення діяло протягом чотирьох тижнів до передачі справи до суду, що підтверджується його копією, перекладеною на українську мову (а.с. 53-60);

-5 жовтня 2018 року Судом Колдінгу (Королівство Данія) ухвалено рішення про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачу всіх прав опіки над дитиною його батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (справа № ВS-25938/2018-КОL). Зі змісту рішення (вироку) датського суду вбачається, що суд визнав найкращим рішенням для дитини - її передачу під опіку батькові, що підтверджується його копією, перекладеною на українську мову (а.с. 38-42).

-Рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія ) від 05 жовтня 2018 року ОСОБА_2 не оскаржувала, дане рішення набрало законної сили (а. с. 36).

У відповідності до ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Згідно зі ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що Рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05.10.2018 року про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було прийняте у відсутність матері дитини - ОСОБА_2 , однак Судом ОСОБА_12 (Королівство Данія ) були прийняті всі передбачені міри щодо повідомлення ОСОБА_2 про слухання справи:

- справу викладено на порталі справ судів 17 липня 2018 року; 18 липня 2018 року ОСОБА_13 проінформували про справу і вона отримала термін до 25 липня 2018 року для коментарів щодо можливого призначення адвоката, про що була ознайомлена за допомогою повідомлення а електронній пошті;

- 26 липня 2018 року суд не отримав відповіді від ОСОБА_2 , і призначив телефонний допит у справі, повістка про який була опублікована на порталі справ, і ОСОБА_2 по електронній пошті отримала вказівки про те, що у справі є нові обставини;

- ОСОБА_2 не брала участь у телефонному допиті 2 серпня 2018 року; в ході телефонного допиту суд вирішив призначити адвоката для неї; в той же день Нільс- ОСОБА_14 призначений адвокатом для ОСОБА_15 ;

- 3 серпня 2018 року встановлено термін допиту у справі на 21 серпня 2018 року, з метою повідомлення ОСОБА_2 повістка на допит відправлена через поліцію;

- 13 серпня 2018 року поліція повідомила, що вона не змогла знайти ОСОБА_2 , кризовий центр «Фредерісія» пояснив, що вона вже тривалий час тут не перебуває, і що кризовий центр не знав, куди вона зникла;

- в ході допиту 21 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву, суд переніс розгляд справи на 28 вересня 2018 року, на якому повинен бути проведений допит у справі, суд вирішив викликати ОСОБА_13 на вказаний допит через «Державний вісник»;

-8 вересня 2018 року в Державному віснику було опубліковано оголошення, від якого ведеться відлік часу до допиту, в оголошенні зазначено, що в разі відсутності ОСОБА_2 суд прийме рішення, що базується на наявній підставі;

- ОСОБА_2 не з`явилася на допит 28 вересня 2018 року, суд прийняв рішення, яке було оголошено 5 жовтня 2018 року;

- 8 жовтня 2018 року ОСОБА_2 була ознайомлена з рішенням за допомогою порталу справ судів, у зв`язку з цим ОСОБА_2 отримала рекомендацію на свою адресу електронної пошти (а. с. 19-22).

Вищевикладеним спростовується твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що її не було належно повідомлено про розгляд справи судом і не забезпечено право надати пояснення.

Не знайшло свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що суд Королівства Данія не міг розглядати цей спір через перебування дитини в Україні, адже ОСОБА_2 перемістила дитину через кордон після того як її було попереджено судом про неможливість переміщення дитини доки відбувається слухання справи про опіку (а.с. 53-60).

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про неможливість визнання рішення іноземної держави через те, що дитина адаптована на території України, оскільки в рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) йдеться про опіку над дитиною, тобто воно не стосується будь-якого переміщення дитини з однієї країни в іншу, а твердження представника ОСОБА_16 про те, що це питання може виникнути в майбутньому, - є лише припущенням.

Відповідно до частини 1 статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На дані правовідносини поширюється Конвенція про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, яка була ратифікована Україною 14 вересня 2006 року та набрала чинності для України з 01 лютого 2008 року, і з цього часу застосовується до заходів, ужитих у Державі після того, як Конвенція набрала чинності для цієї Держави (ст. 53 Конвенції). Королівство Данія також є учасником зазначеної Конвенції.

Відповідно до ст. 23 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, заходи, ужиті органами Договірної Держави, визнаються в силу закону в усіх інших Договірних Державах. У визнанні, однак, може бути відмовлено: а) якщо захід було вжито органом, юрисдикція якого не ґрунтувалася на одній з підстав, передбачених у Розділі II; b) якщо заходу було вжито, за винятком невідкладних випадків, у рамках судового або адміністративного провадження, без надання дитині можливості бути заслуханою в порушення основних принципів процедури Держави, в якій було подано прохання; c) на прохання будь-якої особи, яка стверджує, що захід порушує її батьківську відповідальність, якщо такого заходу було вжито, за винятком невідкладних випадків, без надання такій особі можливості бути заслуханою; d) якщо таке визнання явно суперечить публічному порядку Держави, в якій було подано прохання, з урахуванням найвищих інтересів дитини; e) якщо захід є несумісним із заходом, ужитим пізніше в не-Договірній Державі звичайного місця проживання дитини, у разі, якщо останній задовольняє вимоги визнання в Державі, в якій було подано прохання; f) якщо не дотримано процедури, передбаченої в статті 33.

Отже, виходячи з вищевикладеного будь-які підстави, передбачені і ч. 2 ст. 468 ЦПК України, і ст. 23 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, суд дійшов вірного висновку, що підстави для відмови у визнанні рішення іноземного суду відсутні.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Згідно частини 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність перешкод для визнання рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) на території України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 фактично зводяться до незгоди з рішенням Суду Колдінгу (Королівство Данія ) від 05 жовтня 2018 року по суті вирішеного питання. Проте заявник не оскаржила його у передбаченому законодавством порядку.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Ткаченко Т. В., слід залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року залишити без змін як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи та з вірним застосуванням норм права, які регулюють виниклі у справі правовідносини.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Ткаченко Тамарою Василівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

М. М. Якименко

Повне судове рішення складено 31.01.2020 року