ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 632/1992/16-ц

провадження № 22ц/818/3698/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування) сторін:

позивач - Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Омельченка Євгена Володимировича - представника Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2020 року в складі судді Библіва С.В.,

у с т а н о в и в:

21 жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», змінене на Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - АТ «А-БАНК») в особі свого представника Сафіра Федіра Олеговича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 08 травня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 4 800, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 26 вересня 2016 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, штрафів, пені та комісії, становить 49 406,38 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2020 року позов АТ «А-Банк» залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що на виконання заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року з ОСОБА_1 стягнута заборгованість за договором кредиту від 08 травня 2012 року № б/н в розмірі 13 378,49 грн, що є більшим, ніж розмір тіла кредиту.

27 травня 2020 року Омельченко Євген Володимирович - представник АТ «А-БАНК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позичальник особисто підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», отримав кредитну картку та користувався кредитними коштами, отже фактично прийняв пропозицію до укладення договору (правова позиція, що міститься в постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-2, від 14 лютого2018 року у справі № 265/7652/15-ц). Крім того, банк має право звернутись на протязі одного року з заявою про поворот виконання заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року, яким стягнута сума заборгованості, і в такому разі позивач фактично не отримає жодних коштів, що не узгоджується з правовою позицією, яка міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення тіла кредиту не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 08 травня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 4 800, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 видано кредитну картку № НОМЕР_1 . Докази терміну дії картки в матеріалах справи відсутні. Не надано таких доказів і на вимогу Первомайського міськрайоного суду Харківської області згідно з ухвалами від 26 лютого 2020 року та від 19 березня 2020 року.

ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 26 вересня 2016 року становить суму в розмірі 49 406,38 грн та складається з: 4 924,45 грн - заборгованості за кредитом, 38 653,05 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3 000,00 грн - пеня та комісія, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2 328,88 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» стягнуто заборгованість за договором кредиту від 08 травня 2012 року №б/н в розмірі 46 577,50 грн (4 924,45 грн - заборгованості за кредитом, 38 653,05 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3 000,00 грн - пеня та комісія).

На виконання вказаного заочного рішення 27 грудня 2016 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області видано виконавчий лист № 632/1992/16, який було пред`явлено для примусового виконання Первомайським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Постановою старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кібалка Н.М. від 07 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження № ВП 57617089.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено, вказане заочне рішення суду першої інстанції скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Із довідки про доходи № 2264, виданої державної податковою адміністрацією Солом`янського району у м. Києві 04 листопада 2019 року, вбачається, що загальна сума утримання з заробітної плати ОСОБА_1 згідно з постановою старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кібалка Н.М. від 07 листопада 2018 року № ВП 57617089 становить 15 058,98 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною другою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови , а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, попиту і пропозицій? які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 травня 2012 року № б/н, посилався на анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», яка була підписана відповідачем, та на тарифи банку з використанням кредитки «Універсальна» (тарифний план «55 днів»), які викладені на банківському сайті http://рrivatbank.ua/terms/pages/70, які є невід`ємною частиною спірного договору.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з тарифів та витяг з умов розумів відповідач та ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитним коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://рrivatbank .ua /terms/pages/70) неодноразово змінювалися самим АТ «А-БАНК», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-якій редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», з огляду на мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, у даному випадку - анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5. цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладено в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 16цс15.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`являв.

Щодо застосування строку позовної давності судова колегія керується таким.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Враховуючи, що анкетою-заявою не передбачено порядку погашення заборгованості (щомісячні чергові платежі чи повернення кредиту в повному обсязі у строк кредитування), виконання зобов`язання за таким договором відбувається за вимогою кредитора.

Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у бідь-який час.

Оскільки умовами анкети-заяви, підписаної позичальником, не передбачено відповідної календарної дати або події, з якої пов`язується виконання зобов`язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом у жовтні 2016 року, то саме з цього моменту боржник зобов`язаний повернути кредитору суму кредиту та відсотки за користування ним з моменту встановлення банком такої вимоги про виконання зобов`язання.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «А-БАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку, що АТ «А-БАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 здійснив 20 січня 2014 року в сумі 390,00 грн, заборгованість за кредитом становить 4 924,45 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

Стягнення з ОСОБА_1 15 058,98 грн згідно з постановою старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кібалка Н.М. від 07 листопада 2018 року № ВП 57617089 на виконання заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року не позбавляє відповідача можливості звернутись з заявою про поворот виконання рішення в порядку, передбаченому статтею 444 УЦПК України.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов АТ «А-БАНК» в частині вирішення позову АТ «А-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 924,45 грн підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви - в розмірі 1 378,00 грн, за подачу апеляційної скарги - в розмірі 2 067,00 грн (а. с. 2, 130).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 343,48 грн із розрахунку: 49 406,38 грн (заявлені вимоги) : 4 924,45 грн (задоволені позовні вимоги) = 10,03; 1 378,00 грн : 10,03 = 137,40 грн; 2 067,00 : 10,03 = 206,08 грн (137,40 грн + 206,08 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Омельченка Євгена Володимировича - представника Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2020 року скасувати в частині вирішення спору про стягнення тіла кредиту та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 травня 2012 року № б/н задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2012 року № б/н в розмірі 4 924,45 грн (чотири тисячі дев`ятьсот дваддцять чотири грн 45 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» 343,48 (триста сорок три грн 48 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Н.П.Пилипчук

О.Ю.Тичкова