Справа № 214/7889/19
2/214/398/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 січня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 18 жовтня 2019 року, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування пред`явлених вимог зазначає наступне. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 29 серпня 1972 року районним відділом комунального господарства виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих міста Кривого Рогу на підставі рішення від 09 лютого 1971 року за №70, він, позивач, став власником житлового будинку АДРЕСА_2 правовстановлювальним документом - АДРЕСА_3 . Вищевказане право власності на домоволодіння зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №191, сторінка 206, запис 41076. В належному йому будинку було зареєстровано його онуку, ОСОБА_2 . З 1980 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, не з`являється за його адресою і з реєстраційного обліку зніматися не бажає. В вищевикладених умовах реєстрація відповідача звужує його майнові права та унеможливлює їх повну реалізацію. Факт того, що з 1980 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, а саме в будинку АДРЕСА_1 , підтверджується доданим до позовної заяви актом, складеним головою вуличного комітету №8 за підписами мешканців сусідніх домоволодінь. Враховуючи вищевикладене, вважає, що є всі підстави стверджувати, що відповідач не проживаючи більше року без поважних причин в належному йому будинку, не виявляючи інтересу до реалізації свого житлового права на проживання в ньому, не виконуючи своїх обов`язків зареєстрованої особи в даному житлі, у відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України та положень ЖК України втратила право на користування ним.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, згідно якої позов підтримав повністю, просить розглянути справу за його відсутності та допитати у якості свідка ОСОБА_3 , не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавала, відзив у встановлений судом строк не подала, у зв`язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні дав показання, з яких вбачається, що позивач доводиться йому батьком, а відповідачка донькою. Відповідачка фактично не жила у спірній квартирі, вселитися у квартиру не намагалася.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво (а.с.4), довідка (а.с.5), акт з місця проживання (а.с.6), довідка (а.с.7).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво (а.с.4), довідка (а.с.5), акт з місця проживання (а.с.6), довідка (а.с.7), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування будинку АДРЕСА_1 у приватній власності позивача, перебування відповідачки на реєстраційному обліку в зазначеному будинку, та її відсутність в ній понад 1 рік, а саме з 1980 року.

Суд вважає належними доказами показання свідка ОСОБА_3 , так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме відсутність відповідачки у зазначеному будинку понад один рік.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_1 є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 29 серпня 1972 року, виданого виконавчим комітетом Дзержинської районної ради депутатів трудящих міста Кривого Рогу (а.с.4).

В зазначеному будинку значиться зареєстрованим місце проживання ОСОБА_2 , яка є онукою позивача, що вбачається з пояснень позивача, викладених у позові, та підтверджується показаннями свідка.

Відповідачка у спірному будинку не проживає понад один рік, а саме з 1980 року без поважних причин, що встановлено показаннями свідка, актом з місця проживання (а.с.6).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як слідує з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З положень ст.ст.391, 396 ЦК України вбачається, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , яка доводиться позивачеві онукою, відсутня в належному позивачеві будинку понад один рік без поважних причин, перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не чинив,що в сукупності визначає наявність підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьомусуд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений при зверненні до суду (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Повне рішення складено 27 січня 2020 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов