Єдиний унікальний номер 725/5054/19
Номер провадження 2/725/704/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.10.2009 року їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі окрім неї та її дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 значиться також зареєстрованим її батько відповідач по справі, який за місцем реєстрації не проживає з 2010 року по теперішній час.

Зазначала, що відповідач не зберігає особисті речі у належній їй квартирі, не несе витрат на утриманні вказаного майна, сплати комунальних послуг, не цікавиться вказаним помешканням як своїм житлом, оскільки забезпечений житлом та має у власності 76/100 частин будинковолодіння з належними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 , при цьому йому не чиняться перешкоди у користуванні квартирою та їй невідомі будь-які поважні причини відсутності відповідача у належній їй квартирі понад один рік, а тому вважає, що він втратив право користування зазначеним житлом в порядку ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Вказувала на те, що факт реєстрації відповідача у належній їй квартирі створює перешкоди в користуванні власністю, оскільки створює додаткові витрати на сплату комунальних послуг, позбавляє її можливості оформити субсидію.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 , у зв`язку з відсутністю в ній без поважних причин понад один рік.

В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяв представник, який позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказував на те, що квартира АДРЕСА_3 належить позивачці на паві приватної власності, а відвідач не проживає за вказаною адресою без наявності у нього відповідних поважних причин, а тому втратив право на користування зазначеним житлом, у зв`язку з його відсутністю у вказаному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Справа слухалась у відсутності відповідача, в його інтересах діяв представник, який позов не визнав та вказав, що на квартиру АДРЕСА_3 поширюється правовий режим спільної сумісної власності та позивач могла успадкувати лише частку вказаної квартири, що належала ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_4 . При прийняті позивачкою спадщини після смерті матері на підставі заповіту, відповідач заповнив надані йому документи в приміщенні нотаріальної контори, проте не вникав у їх зміст та як наслідок не усвідомлював того факту, що йому необхідно виділити свою частку у праві спільної сумісної власності. Зазначав, що до отримання відомостей про наявність даного судового спору, відповідач вважав себе співвласником зазначеної квартири. Просив відмовити в задоволенні позову.

В рамках судового розгляду даного пору судом витребувано матеріали спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задовленню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , яка за життя склала заповіт яким все своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_3 (а/с 47, 54).

Позивач спадщину після смерті матері прийняла та 07.10.2009 року отримала свідоцтво про прав на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_3 , яка належала покійній на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.1996 року (а/с 59).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 27.05.2009 року ОСОБА_8 звернувся з заявою до державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про те, що на день смерті його дружини залишилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_3 , придбаної нею під час зареєстрованого шлюбу з ним, та всього іншого майна, яку вона заповідала на користь своєї дочки ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим у Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі 11 квітня 2007 року за реєстровим № 1-612, зміст якого йому відомий. На спадщину після смерті дружини ОСОБА_7 . Не претендує, із змістом ст. ст. 225, 229-231, 233, 368, 370, 372 і 1273-1275 Цивільного кодексу України та ст. ст. 60-65. 67, 70, 71 і 74 Сімейного кодексу України ознайомлений і на виділ 1/2 частки із майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, та на отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя не претендує, оскільки спадщину вважає особистою власністю дружини (а/с 51).

Право власності на вказану вище квартиру зареєстроване позивачем у відповідності до діючого на час отримання свідоцтва про право на спадщину порядку (а/с 6).

Таким чином, судом не здобуто будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували факт належності позивачу вище вказаної квартири, а також будь-яких доказів наявності права власності відповідача на частку у зазначеному майні.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці від 03.09.2019 року у належній позивачу квартирі окрім неї значаться також зареєстрованими її іти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також батько - ОСОБА_4 (а/с 11).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно акту ТОВ «Єврокомунбуд» №164 від 04.09.2019 року, відповідач ОСОБА_9 не проживає за місцем реєстрації з 2010 року (а/с 12).

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачу в будь-який спосіб чиняться перешкоди у праві користування зазначеними житловим приміщенням за наслідками судового розгляду даного спору не здобуто. При цьому, у тексті позовної заяви позивач вказує на те, що відповідач постійно проживає у належному йому на праві власності будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Матеріали справи не містять доказів щодо поважності відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 у зв`язку з відсутністю в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 41,45 Конституції України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 , у зв`язку з його відсутністю у вказаному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 28 січня 2020 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна