Справа № 495/216/20
№ провадження 2/495/40/2020
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
06 серпня 2020 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Іванченко А.С.,
справа № 495/216/20,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Білгород - Дністровський РВ ДМС України в Одеській області, виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
14 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ; ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 , треті особи Білгород - Дністровський РВ ДМС України в Одеській області; виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1 .
Вказує, що за даною адресою зареєстровані та проживають наступні особи: ОСОБА_6 , 1976 року народження, ОСОБА_7 , 1982 року народження, ОСОБА_8 , 1973 року народження, ОСОБА_5 , 1994 року народження, ОСОБА_3 , 2002 року народження та ОСОБА_4 , 2005 року народження.
Стверджує, що на протязі 13 років відповідачі не проживають у вищезазначеному будинку, особистих речей не залишили, будь-яких платежів на утримання будинку не сплачують.
Вона неодноразово зверталась до відповідачів із проханням знятись з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, однак останні через зайнятість та відсутність вільного часу ігнорують її прохання.
Підставами подання відповідного позову є необхідністю захисту її економічних прав, а саме необхідність менше платити за вивезення сміття, оскільки тариф встановлюється з кожну прописану особу.
Тому, посилаючись на норми права, що регулюють відносини при тимчасовій відсутності членів сім`ї наймача, просить її позов задовольнити.
17 січня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого судового розгляду.
Від представника третьої особи надійшли письмові пояснення від 25.02.2020 року з проханням у задоволенні позовних вимог відмовити.
Підставою для цього міська рада вбачає, що ОСОБА_4 , онука позивача, 2005 року народження є неповнолітньою дитиною і має неповну цивільну дієздатність.
Тому , з метою недопущення порушення прав дитини, вважає, що позов ОСОБА_1 відносно даної дитини заявлено необґрунтовано.
16 березня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.
В судове засідання позивач надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомляли належним чином, причина неявки суду невідома.
Третя особа - Білгород-Дністровська міська рада в судове засідання не з`явилась, від її представника надійшли письмові пояснення від 25.02.2020 року.
Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивач, суд Ухвалою від 06 серпня 2020 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих клопотань, пояснення, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно довідки № 129, виданої КП «ЖЕО №1» від 07.02.2019 року, ОСОБА_1 постійно мешкає у кв. АДРЕСА_1 .
Дана квартира належить місцевій раді. Особистий рахунок відкритий на ОСОБА_1 .
За вказаною адресою зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_1 , 1951 року народження - наймач, ОСОБА_7 , 1982 року народження - син, ОСОБА_2 , 1973 року народження - донька, ОСОБА_5 , 1994 року народження - онук, ОСОБА_3 , 2002 року народження - онука, ОСОБА_4 , 2005 року народження - онука.
Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до акту від 13.11.2018 року, складеного КП «ЖЕО №1», в квартирі місцевої ради № 3 по АДРЕСА_2 зареєстровані: наймач - ОСОБА_1 , донька ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 , донька - ОСОБА_2 , онуки наймача - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Зі слів сусідів за вищевказаною адресою не мешкають з 2006 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Факт не проживання ОСОБА_2 з трьома дітьми по АДРЕСА_3 підтверджують сусіди: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..
Позивач у своїй письмовій заяві від 09.04.2020 року вказує, що реєстрація місця проживання відповідачів призводить до надмірного тягаря сплати комунальних послуг, адже їй доводиться сплачувати за кожну зареєстровано в квартирі особу, а відповідачі їй у цьому не допомагають.
До заяви додано письмову заяву свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтверджують, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_3 дійсно вже біля 15 років одна. Іноді в гості до неї приїздить її старша донька.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки.
За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.
Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Позивач обґрунтовуючи свої вимоги щодо відсутності відповідачів у належному їй житловому приміщенні підтверджує актом, складеним КП «ЖЕО-1» від 13.11.2018 року та заявою свідків.
Проте, вказаний акт датований 13.11.2018 року, в той же час позивач звернулась з позовом до суду 14.01.2020 року, тобто більше ніж через рік, доказів того, чи не переривався з поважних причин строк відсутності відповідачів за місцем реєстрації, тобто чи не повертались вони для тимчасового проживання до квартирі наймача, членами сім`ї якої вони є, суду не надала, тому доказів дійсної відсутності відповідачів за адресою місця реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки, матеріали справи не містять.
Більш того, у акті, складеному «зі слів сусідів» вказано, що інформацію, викладену у ньому підтверджують сусіди ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , проте за яких обставин та з яких джерел їм відома дана інформація не зазначено, так саме, як той факт, чи дійсно вказані особи є сусідами позивача.
Більш того, з вказаного акту неможливо встановити дійсність відсутності поважних причин не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні.
Заяву, складену знов ж таки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , загалом взяти до уваги не можливо, оскільки у ній відсутня дата її складання та підписання, до того ж у ній вказано про періодичність приїзду старшої доньки позивача, тобто ОСОБА_2 до матері - позивача у кв. АДРЕСА_1 .
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування
Таким чином, суд ставиться критично до вказаного акту, складеного КП «ЖЕО-1» від 13.11.2018 року та заяви ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , не сприймає їх як доказ, що дійсно підтверджує відсутність відповідачів у спірному житловому приміщенні понад встановлені строки за поважних причин.
Відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму.
У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Враховуючи неповнолітній вік відповідача ОСОБА_4 , 2005 народження, її місце реєстрації є місце проживання /реєстрації адреси проживання/ її матері.
Окрім того вказано, що доводи касаційної скарги про не урахування судами попередніх інстанцій того, що малолітній ОСОБА 3 ніколи не був, і не є членом сім`ї позивача, не пов`язаний з ним спільним побутом, взаємними правами і обов`язками, не заслуговують на увагу, оскільки право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження, а тому наведені заявником умови проживання та ведення з ним спільного господарства на дитину не поширюються.
Верховний Суд також ураховує, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року.
Крім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).
У Постанові Верховного суду України від 10 липня 2019 року, справа № 465/7083/13-ц, суд дійшов наступного висновку: «Задовольняючи позов ОСОБА 1 до ОСОБА 4 , ОСОБА 5 , ОСОБА 6 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не надав належної оцінки тому, що неповнолітні ОСОБА 5, ІНФОРМАЦІЯ 1 та ОСОБА 6, ІНФОРМАЦІЯ 3 не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх не проживання у спірній квартирі, не можуть бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом.
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітні ОСОБА 5, ОСОБА 6 набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року є його процесуальним обов`язком.
Не сплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини».
Також ВСУ вказав, що «Вирішуючи справу, суд першої інстанції не встановив обставин за яких ОСОБА 4 , ОСОБА 5 , ОСОБА 6 набули право користування спірною квартирою, не встановив чи є у них інше житло».
Досліджуючи фактичні обставини справи, достовірно неможливо встановити підстави, за яких відповідачі набули права користування квартирою АДРЕСА_1 , більш того позивачем не надано жодного доказу наявності у неповнолітнього відповідача ОСОБА_4 іншого житла.
Таким чином, з врахуванням Постанов ВСУ, наведених вище, суд погоджується з доводом Білгород-Дністровської міської ради, щодо не порушення прав неповнолітньої особи, в даному випадку відповідача ОСОБА_4 , 2005 року народження.
Таким чином, оскільки позовні вимоги щодо відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивачем недоведені з підстав відсутності належних та об`єктивних доказів дійсної відсутності відповідачів за місцем реєстрації понад встановлені законодавством строки, а щодо відповідача ОСОБА_4 ще й заявлені необґрунтовано, оскільки вона є неповнолітньою, а позивачем не надано доказів наявності у неї іншого житла, тому суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Білгород - Дністровський РВ ДМС України в Одеській області, виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є таким, що задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. 9, 71,72 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354 ЦПК України , суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Білгород - Дністровський РВ ДМС України в Одеській області, виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , 1973 року народження, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , 1994 року народження, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , 2002 року народження, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , 2005 року народження, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Треті особи: - Білгород - Дністровський РВ ДМС України в Одеській області, місцезнаходження: Одеська область, м. Білгород - Дністровський, вул. Військової Слави, 25.

- виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, місцезнаходження: Одеська область, м. Білгород - Дністровський, вул. Михайлівська, 56.

Повний текст рішення складений 06 серпня 2020 року.

СУДДЯ: