Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 481/2327/13-ц

провадження № 61-5929св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Вільнозапорізька сільська рада Новобузького району Миколаївської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Прокопчук Л. М.,

Козаченка В. І., Царюк Л. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що вона є дочкою ОСОБА_3 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 та якому за життя належала на праві власності земельна ділянка сільськогосподарського виробництва, площею 9,55 га, розташована на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області

від 21 березня 2013 року їй було визначено додатковий строк для прийняття спадщини. При зверненні до нотаріальної контори їй було запропоновано надати оригінал державного акта на зазначену земельну ділянку. Проте вказаний документ було втрачено. Зазначала, що інших спадкоємців немає.

З урахуванням вказаного, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на земельну ділянку в порядку спадкування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 квітня

2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, площею 9,55 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії І-МК № 006504, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 09 квітня 2001 року за реєстраційним номером 1195.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що оригінал державного акта на право приватної власності на землю втрачено, інших спадкоємців, крім позивача, за законом чи за заповітом немає.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 як особа, яка участі у справі не приймала, проте вважала, що оскаржуваним рішенням порушено її права подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 квітня

2014 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності належних та допустимих доказів того, що відповідачем порушено права, свободи чи інтереси позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , якому за життя належала на праві власності на підставі державного акта про право приватної власності на землю земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 9,55 га, розташована на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

Відповідно до копії спадкових справ, відкритих Новобузькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 квітня 2007 року на підставі рішення Новобузького районного суду Миколаївської області

від 04 квітня 2007 року про визначення додаткового строку для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини звернувся його син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 донька померлого - ОСОБА_1 , яка надала рішення того ж суду від 21 березня 2013 року про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Після смерті ОСОБА_5 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_3 , 10 листопада 2016 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась його донька ОСОБА_4 , яка надала довідку виконавчого комітету Новобузької міської ради від 04 листопада 2011 року про те, що вона, а також син померлого ОСОБА_5 на день смерті батька проживали разом з ним.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації.

Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Належним відповідачем у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради.

Частинами першою, четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачем порушені права, свободи чи інтереси позивача.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська