Номер провадження: 22-ц/813/2134/20
Номер справи місцевого суду: 523/4822/17
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н.В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Віцько А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до слідчих Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області Лобанова Е.М., ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ., Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеської області, Головного Управління Національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 700 000 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства протягом тривалого часу йому як потерпілому було завдано значної моральної шкоди, що виразилось у незаконних рішеннях слідчих з приводу затягування досудового розслідування, відмови в порушенні кримінальної справи, закриття кримінального провадження, які неодноразово скасовувались судами.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2017 року, ухваленому у справі за вищеназваним позовом, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

17.11.2017р. представник Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеської області звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із вищеназваною заявою у порядку положень ст. ст. 224 - 232 ЦПК України (в редакції від 2004 року).

Ухвалою суду від 29.01.2018р. заяву Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеської області про перегляд заочного рішення по справі задоволено; Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2017 року скасовано.

20.02.2018р. від позивача надійшли уточнення до позову, а саме: позовні вимоги про стягнення моральної шкоди було висунуто до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеської області, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначені як треті особи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства 1 700 000 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивачу завдано моральну шкоду внаслідок тривалості розслідування кримінальної справи, безпідставності закриття кримінального провадження, неналежного розгляду заяви позивача, внаслідок втрати сина та неспроможності притягнути до відповідальності винну особу, відчуття безпорадності перед слідчими органами в доведенні фактів, які мають істотне значення для розслідування та встановлення реальних обставин ДТП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

30 листопада 2017 року представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області подав апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року, відповідно до якої просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції розглянув вказану справу при відсутності даних щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Зазначає, що виходячи зі змісту оскаржуваного рішення позивачу було завдано моральну шкоду діями посадових осіб Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області, проте не зазначено жодної протиправної дії з боку Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Посилається на те, що в даному випадку позивачем було ототожнено Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області з особою, що спричинила шкоду, що суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Вказує, що судом першої інстанції належним чином не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та погіршенням нормальних життєвих зв`язків, ускладненням родинних відносин та погіршення стану здоров`я позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

26 січня 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого, апелянт просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та такими, що суперечать обставинам справи.

Зазначає, що при ухваленні судом першої інстанції рішення всі учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Наголошує на тому, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Зазначає, що при визначенні розміру моральної шкоди судом було враховано наведені у позові факти, враховано завдану шкоду, виходячи з тривалості досудового слідства, бездіяльності слідчих, мінімальної заробітної плати на час досудового слідства, зусиль та часу, які позивач затратив для поновлення свого порушеного права.

03 квітня 2019 року Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Одеській області було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

При цьому посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів вини ЛК ГУМВС та не надано обгрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року залишити без змін.

Представник апелянта Олійник А ОСОБА_5 та представник відповідача Левенець ОСОБА_6 . В. апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Інші сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суду не повідомили заяв та клопотань суду не надавали.

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалами Апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2018 року було відкрито провадження та призначено до розгляду цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 19.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2019 року справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням № 5118 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

Ухвалою від 11 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

В ході досудового розслідування по KП №00504 встановлено, 12.11.2001 року о 22 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Фольксваген-Пасат» реестраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Миколаївська дорога з боку пр. Добровольського в напрямку вул. Сортувальної в м. Одесі, навпроти будинку № 301 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїжджу частину зліва направо стосовно pyxy автомобіля, у невстановленому для переходу місці.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_8 одержав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до Одеської обласної клінічної лікарні, де помер.

В ході дослідчої перевірки, встановлено, що автомобіль «Фольксваген-Пасат» ресстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по правій смузі pyxy, попереду нього в лівій смузі pyxy попутного напрямку рухався мікроавтобус. 3-під передньої частини вказаного мікроавтобуса, зліва направо, раптово вибіг пішохід ОСОБА_8 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння (згідно акту Одеського обласного наркологічного диспансеру № 5401 в крові ОСОБА_8 виявлено 3,27 % етилового спирту, що відповідае тяжкій ступені алкогольного сп`яніння).

Слідчим СВ по ДТП СУ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майором міліції Лобановим С.М. 11 грудня 2001 року прийнято рішення про відмову порушенні кримінальної справи.

Київським районним судом м. Одеси 13 січня 2004 року розглянута та залишена без задоволення скарга ОСОБА_1 на рішення слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи, яка 09 березня 2004 року була скасована Апеляційним судом Одеської області.

20.09.2004 року старшим слідчим в OBC відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліцїі ОСОБА_2 , на підставі додатково проведених оперативно-розшукових заходів, прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 KПK України (редакція 1960 року).

20.11.2006 року Київським районним судом м. Одеси за розглядом скарги ОСОБА_1 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, рішення слідчого скасовано.

19.02.2007, 20.08.2009 та 20.07.2010 старшим слідчим в OBC BP ДТП Супруненко О.П. прийняті рішення про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 KПK України (редакція 1960 року).

19.08.2008 та 18.03.2010 Київським районним судом м. Одеси, за розглядом скарг ОСОБА_1 на відмову в порушенні кримінальної справи, рішення слідчого скасовані.

Прокуратурою Одеської області 18 жовтня 2011 року постанова про відмову в порушенні кримінальної справи скасована. В мотивувальній частині постанови вказано, що не опитані всі очевидці пригоди та не проведені інші перевірочні заходи, без яких неможливо дати правову оцінку діям учасників ДТП.

20.06.2012 року проведення додаткової перевірки за даним фактом доручено слідчому BP ДТП старшому лейтенанту міліції Кормішенкову С.О., яким винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 KПK України (редакція 1960 року).

Прокуратурою області 29.06.2012 року рішення слідчого скасовано. Однак, слідчим Кормішенковим С.О. повторно винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

19.05.2014 року відомості про вказану ДТП слідчим BP ДТП лейтенантом міліціі Ніколовим В.М. внесені до Единого ресстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000504 від 19.05.2014 року за ч. 2 ст. 286 KK України.

У провадженні було додатково проведено ряд оперативно-розшукових заходів, допитано свідків та призначено ряд експертиз, а саме:

-02.06.2014 року судової автотехнічної експертизи за обставинами подіі;

-03.06.2014 року судово-медичної експертизи щодо характеру, локалізації та механізму утворення;

-09.09.2014 року комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи;

-03.03.2015 року автотехнічної експертизи за обставинами подіі.

Кримінальне провадження №0000504 19.03.2015 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 KПK України у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 KK України.

25.03.2015 року вказане провадження вивчено в прокуратурі Одеської області, якою узгоджено рішення слідчого та воно повернуто без скасування.

Вказане провадження 01.04.2015 року на підставі заяви в черговий раз витребувано суддею Київського районного суду м. Одеси, де 03.04.2015 рішення слідчого про його закриття скасовано.

27.04.2015 року у провадженні призначено автотехнічну експертизу за обставинами, згідно висновку експерта від 03.06.2015 №2097 покази ОСОБА_9 про наїзд автомобіля «Фольксваген Пассат», що рухався з перевищенням швидкості, на пішохода на центральній розділювальній смузі дороги технічно не спроможні, бо суперечать об`ективній слідовій інформації з місця ДТП.

Слідчим 29.05.2015 року винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим.

30.06.2015 року у кримінальному провадженні № 0000504 прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

24.07.2015 Київським районним судом м. Одеси, за розглядом скарги ОСОБА_1 рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0000504 скасовано.

На теперішній час триває дослідча перевірка кримінального провадження.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П.п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, а судове рішення підлягає скасуванню.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Вказані норми не звільняють позивача від обов`язку доказування неправомірності дій посадових осіб органів досудового розслідування, як підстави для відшкодування моральної шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання.

Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, досудового слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статті 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Дії (бездіяльність) посадових осіб, що здійснюють досудове слідство, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції, за результатами розгляду вказаної цивільної справи не встановлено протиправності дій (бездіяльності) відповідачів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що слідство вживає всіх передбачених заходів щодо розслідування обставин ДТП, що сталась 12.11.2001 року.

Позивачем та його представником порушені вимоги ст. 81 ЦПК України, де кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Окрім заявленого позову позивачем та його представником не надано доказів виновності відповідачів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції належним чином не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та погіршенням нормальних життєвих зв`язків, ускладненням родинних відносин та погіршення стану здоров`я позивача.

Колегія також звертає увагу на те, що у ст.ст. 1, 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", в яких передбачено вичерпний перелік випадків, що дають право на відшкодування шкоди у розмірах та порядку, встановлених Законом, відсутні підстави, вказані представником позивача в позовній заяві, а саме: порушення розумних строків досудового розслідування, його неефективність та безрезультативність.

Крім того, підстави та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування передбачено ст.ст. 303, 306 КПК України, а оскарження недотримання розумних строків - ст. 308 КПК України.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався із скаргами до суду та до прокурора вищого рівня в порядку, передбаченому ст.ст. 303, 306, 308 КПК України.

Оскільки, незаконність дій органу досудового розслідування недоведена, відсутні підстави для проведення безспірного списання коштів відповідно до вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

Таким чином, позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, зокрема, щодо незаконності дій або бездіяльності посадових осіб, що здійснюють досудове слідство, щодо тривалого досудового розслідування.

Колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Крім того, суд погоджується із доводами апелянта, що суд першої інстанції викладаючи резолютивну частину рішення, ототожнив поняття «Держава» з «Державною казначейською службою України», стягнувши компенсацію моральної шкоди з Державної казначейської служби України замість Державного бюджету, а також визначив, що таке стягнення відбувається шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, який не призначений для цієї мети.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовити у пов ному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін