ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4046/20 Справа № 180/2147/19 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Дніпро

року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Городничої В.С.

суддів -Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Мамедової О.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості мотивуючи тим, що 22 липня 2010 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 1 200 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

Вказували, що відповідно до п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 , допустила значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2019 року виникла заборгованість у загальному розмірі 140 441,82 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 1 194, 80 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 134 864,15 грн.; заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4 382,87 грн., зазначаючи, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь-якої частини заборгованості, а тому просили суд ухвалити рішення яким стягнути заборгованість у загальному розмірі 123 463,03 грн. яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1 194,80 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 22 липня 2010 року по 30 травня 2019 року у розмірі 122 268,23 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22 липня 2010 року в розмірі 1 194 грн. В задоволенні іншої частини позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні позовних вимог, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно практики Верховного Суду не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеним кредитних правовідносин; Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен; встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту; місцевий суд оскаржуваним рішенням порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" відповідач по справі не скористалась.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 липня 2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 1 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідно до заяви, позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8).

Також позичальником підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (а.с.9).

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися, як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком.

Станом на 30 вересня 2019 року виникла заборгованість у загальному розмірі 140 441,82 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 1 194, 80 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 134 864,15 грн.; заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4 382,87 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти в добровільному порядку на повернуті, а тому підлягають до стягненню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом суд першої інстанції виходив з того, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 листопада 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору, проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам, а тому в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

З матеріалів справи, а саме: з анкети-заяви, заповненої 22 листопада 2010 року (а.с.8 зворот), вбачається, що у вказаній заяві відсутні будь-які дані стосовно визначення розміру процентів..

За таких обставин, підстав для стягнення процентів у розмірі, визначеному банком, колегія суддів не вбачає, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено заявлених вимог в цій частині.

Посилання апеляційної скарги на те, що, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, колегія суддів відхиляє.

Так, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та заборгованості за пенею та штрафами за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення процентів, пені та штрафів має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий: В.С.Городнича

Судді: О.П.Варенко

О.В.Лаченкова