Справа № 324/1823/19
Провадження № 2/324/70/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.

за участю секретаря

судового засідання Божко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що вона є власницею жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно записів у домовій книзі на будинок АДРЕСА_1 з 22 лютого 1992 року в будинку зареєстровані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які з моменту реєстрації по теперішній не проживають за місцем реєстрації, особистих речей у будинку позивача не залишили, будь-яких витрат по комунальних платежах на утримання будинку не несуть. На даний час місце їх перебування позивачу невідоме. Тим, що відповідачі зареєстровані у будинку позивача, позивач вважає, що порушується її право на власність, а саме у випадку виникнення необхідності розпорядитися даним майном з метою придбання іншого, реєстрація відповідачів та їх право на проживання у будинку стануть перешкодою у здійсненні позивачем відчуження будинку. Крім того, при вирішенні питання про отримання субсидії позивач не може реалізувати дане право, так як реєстрація відповідачів в її будинку заважає їй здійснити оформлення субсидії. Відповідачі не проживають більше десяти років у будинку позивача без поважних причин, в добровільному порядку з реєстрації не знялися, не використовують житлову площу по цільовому призначенню більше десяти років без поважних причин.

У зв`язку з зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 надала суду письмову заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просить їх задовольнити. Судове засідання просить провести без її участі у зв`язку зі станом здоров`я. Не заперечує проти винесення заочного рішення .

Відповідачі у справі, місце реєстрації яких за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповідями органу місцевого самоврядування на запит суду (а.с.24, 25), будучи належним чином повідомленими про розгляд підготовчого засідання на 16 грудня 2019 року (а.с.32), у підготовче засідання не явилися, про причини неявки суду не повідомили, з заявами про розгляд справи в їх відсутність або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не зверталися, відзив на позов не подали. У зв`язку з зазначеним суд відповідно до вимог частини 11 статті 128 ЦПК України здійснив виклик відповідачів у судові засідання 28 грудня 2019 року і 17 січня 2020 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.34). Відповідачі після оприлюднення оголошень про їх виклик у судові засідання не явилися, про причину неявки суд не повідомили, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в їх відсутність до суду не зверталися, відзив на позов не подали.

З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідачів за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є дочкою позивачки у справі ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 була дружиною рідного брата свідка, а відповідач ОСОБА_3 свідка племінник. Рідний брат свідка і син позивачки у справі одружився з ОСОБА_2 , після весілля брат попросив матір свою, щоб та зареєструвала його дружину у своєму будинку, який мав тоді адресу АДРЕСА_2 . Мати погодилася і зареєструвала ОСОБА_2 як дружину свого сина у належному ОСОБА_1 будинку. Після народження дитини ОСОБА_1 зареєструвала і її у належному їй будинку. Брат свідка і його дружина прожили у будинку ОСОБА_1 всього один місяць, а потім поїхали жити до с.Чапаєвка, а звідти в м.Запоріжжя. ОСОБА_3 , відповідач у справі, взагалі у будинку позивачки ніколи не жив, а був і є лише зареєстрованим у будинку позивачки. У 2010 році брат свідка, син позивачки, загинув, і відтоді ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перестали відвідувати ОСОБА_1 , їх місце перебування ні свідкові, ні позивачці невідоме. ОСОБА_1 отримувала з усіх банків лише повідомлення, згідно яких ОСОБА_2 має заборгованості. Отже, свідкові відомо, що відповідачі у справі більше дев`яти років не проживають у будинку позивачки ОСОБА_1 , хоча є зареєстрованими у ньому.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона постійно проживає в АДРЕСА_3 , знає добре позивачку ОСОБА_1 і її родину, бо сідок працювала з ОСОБА_1 багато років у дитячому садку, зараз вони обидві вже на пенсії, але продовжуть товаришувати і відвідувати одна одну. ОСОБА_1 постійно живе в м.Пологи в своєму будинку, розташованому по АДРЕСА_1 . Живе ОСОБА_1 за вказаною адресою сама. Від позивачки свідку відомо, що в будинку ОСОБА_1 залишилися зареєстрованими її онук ОСОБА_6 і колишня невістка ОСОБА_2 , хоча син позивачки загинув ще у 2010 році, і відтоді ні онук, ні невістка не цікавляться справами і життям ОСОБА_1 . Відповідачі у справі не живуть і не з`являються в м.Пологи приблизно десять останніх років, їх речей у будинку ОСОБА_1 нема, їх місце знаходження нікому невідоме.

Суд, вислухав у судовому засіданні свідків, з`ясувавши думку позивача, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З копії паспорту громадянки України на ім`я ОСОБА_1 судом встановлено, що вона зареєстрована у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7, зворот).

З копії Договору поділу нерухомого майна, що знаходиться у спільній частковій власності, від 05 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І. 05 вересня 2011 року і зареєстрованого в реєстрі за №1784, встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , досягли згоди на розподіл майна, з визначенням порядку володіння та користування ним, яке є у їхній спільній частковій власності, відповідно до часток 1/2 частини та 1/2 частини згідно правовстановлюючих документів, а саме жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.8).

З копії Витягу про державну реєстрацію прав №31318713 від 15 вересня 2011 року встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/1 частки на підставі договору про поділ нерухомого майна від 05 вересня 2011 року жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

З копії домової книги прописаних громадян у будинку АДРЕСА_5 ), судом встановлено, що в цьому будинку ОСОБА_2 зареєстрована 22 лютого 1992 року, ОСОБА_3 зареєстрований у цьому будинку 08 квітня 2009 року (а.с.10-14).

З копії технічного паспорту, виданого КП «Імпульс» Пологівської районної ради 15 лютого 2012 року, судом встановлено, що право власності на жилий будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.15-17).

З акту, складеного та підписаного ОСОБА_8 , ОСОБА_5 22 жовтня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_5 підтверджують, що громадяни ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно не проживають в будинку АДРЕСА_4 з січня 2000 року (а.с.18).

З копії довідки №15, виданої виконавчим комітетом Пологівської міської ради 10 вересня 2019 року, встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Пологівської міської ради від 27 вересня 2011 року №11 та доданих до нього документів дійсно 1/2 частині жилого будинку по АДРЕСА_4 , що належала ОСОБА_1 , присвоєно адресу: « АДРЕСА_1 » (а.с.19).

З довідки №6262 про склад сім`ї, виданої 17 вересня 2019 року виконавчим комітетом Пологівської міської ради, судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і має склад сім`ї: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована, але не проживає, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований, але не проживає. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 частині якого присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Зі свідчень свідків судом встановлено, що відповідачі, будучи зареєстрованими у будинку позивача, фактично з січня 2000 року у будинку АДРЕСА_1 не проживають.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ними, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, оскільки відповідачі не є власниками (співвласниками) будинку, не проживають в ньому без поважних причин більше одного року, витрати по утриманню будинку не несуть, комунальні послуги не сплачують, суд вважає, що реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку порушує право останньої як власника будинку.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 128 ч.11, 223 ч.4, 259 ч.6, 263-265, 268 ч.6, 272, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Визнати громадянку України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - належним ОСОБА_1 жилим будинком номер АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається через Пологівський районний суд Запорізької області до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 21 січня 2020 року.

Суддя: Кацаренко І. О.