ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/609/20 Справа № 195/117/19 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Агрофірма "Борисфен" про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства "Агрофірма "Борисфен" про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 6,1 га на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області на підставі Державного акту від 20.03.2002 року ІV-ДП 019972.

26 грудня 2007 року між нею та ПП "Агрофірма "Борисфен" було укладено договір оренди належної їй земельної ділянки.

Пунктом 3.1 зазначеного договору було встановлено, що договір вступає в силу 02.01.2007 року та діє до 01.12.2012 року.

Також, п.3.2 Договору від 26.12.2007 року було передбачено, що по закінченню терміну договору Орендар має переважне право на поновлення цього договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна письмово повідомити іншу сторону про намір щодо продовження дії цього договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення.

Сторона, яка отримала таке повідомлення, повинна, не пізніше десяти днів з моменту його отримання, надати зацікавленій стороні письмову згоду, або незгоду щодо продовження дії цього договору на новий термін. Ні вона, ні відповідач не вчиняли дій, передбачених п.3.2. укладеного між ними договору, спрямованих на продовження дії договору від 26.12.2007 року. Тому зазначений договір припинив свою дію 01.12.2012 року.

Позивачка зазначала, що 10.07.2017 року вона звернулась до відповідача із листом, що містив пропозицію поновити договір оренди належної їй земельної ділянки.

Листом відповідача від 03.08.2017 року їй було повідомлено, що нібито між нею та відповідачем 06.10.2010 року було укладено договір оренди земельної ділянки, і за актом прийому-передачі зазначена земельна ділянка була передана нею відповідачу у користування. Спірний договір від 03.08.2010 року нібито було зареєстровано Держкомземом у Томаківському районі на підставі її заяви від 06.10.2010 року, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 року № 001809.

Крім того, зазначеним листом її було повідомлено, що 06.10.2010 року нею ОСОБА_2 , який є сином власника ПП "Агрофірма "Борисфен", нібито була надана довіреність від 06.10.2010 року.

Отже, про порушення своїх прав, оскільки вона не підписувала жодного договору і не надавала довіреності, вона дізналась 03.08.2017 року.

Позивачка зазначала, що п.9 зазначеного Договору встановлено, що орендна плата вноситься Орендарем щорічно у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто в розмірі 2 861,79 грн. в грошовому еквіваленті. П.10 Договору оренди передбачено, що орендна плата вноситься у такі строки - не пізніше 01 грудня поточного року. Згідно п.14 Договору оренди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором з вини Орендаря справляється пеня у розмірі 2,0 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

З 01.01.2015 року відповідач не виконував взяті на себе за Договором оренди обов`язки зі своєчасного, якісного та в повному обсязі внесення орендної плати, при цьому нею як орендодавцем в повному обсязі виконувались обов`язки, передбачені п.29 Договору.

Позивачка вважала дії відповідача такими, що істотно порушують умови укладеного між ними договору оренди земельної ділянки.

Позивачка до початку слухання справи по суті, зменшила позовні вимоги, а саме виключила одну з позовних вимог щодо стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 93 144,18 грн.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд: розірвати договір оренди земельної ділянки від 06.10.2010 року площею 6,1 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області за № НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_1 та ПП "Агрофірма "Борисфен", зареєстрований 05.08.2011 року у відділі Держкомзему у Томаківському районі Дніпропетровської області за № 01809; зобов`язати ПП "Агрофірма "Борисфен" повернути належну позивачці земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,1 га, розташованої на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області за № НОМЕР_1 у придатному для використання стані.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП 019972 від 20.03.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1499, позивачці належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 6,100 га, яка знаходиться на території Володимирівської сільської ради.

Позивачка стверджує, що 26.12.2007 року між нею та ПП "Агрофірма "Борисфен" було укладено договір оренди належної їй земельної ділянки.

Пунктом 3.1 зазначеного договору було встановлено, що договір вступає в силу 02.01.2007 року та діє до 01.12.2012 року.

Позивачка посилається на те що після закінчення строку дії вищевказаного договору про оренду землі 01.12.2012 року - 10.07.2017 року вона звернулася до відповідача з пропозицією поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому позивачка надає в якості доказів по справі копію договору оренди земельної ділянки та позивачкою долучено до позовної заяви копія договору оренди землі, укладений 06.10.2010 року між ОСОБА_1 та ПП "Агрофірма "Борисфен" (номер земельної ділянки НОМЕР_1 ), що розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, який зареєстровано 05.08.2011 року у відділі Держкомзему у Томаківському районі за № 01809, та копію Акту приймання-передачі земельної ділянки по договору оренди від 06.10.2010 року. При цьому в пункті 8 Договору, копія якого надана позивачкою вказано цифра 7, з візуальними виправленнями, в копії акту передачі земельної ділянки теж вказано цифра 7, та дія до 06.10.2017 року, копію договору та копію акту позивачка не завірила власним підписом, оригінал договору та акту суду не надала, пославшись, що вони в неї відсутні.

Представником відповідача надані аналогічні копії документів, належно завірені, але строк дії договору в пункті 8 вказано 49 років, а у копії акту передачі земельної ділянки вказано строк оренди 49 років, але не вказано до якого числа. При цьому в позовній заяві, позивачка вказує на те, що договір діє до 01.12.2012 року. Отже, договір, який долучено до позовної заяви та договір про який йдеться у позовній заяві, це два різні документи.

Позивачка не змогла пояснити дані розбіжності в доказах, не надала суду жодних додаткових доказів чи пояснень, не заявляла клопотання про витребування доказів, про призначення експертиз та інше.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що судом не встановлено підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки належної позивачці.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі (частина перша статті 14 Закону України "Про оренду землі").

Частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України.

Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Зазначена правова позиція неодноразово була викладена як Верховним Судом України, так і Верховним Судом, зокрема у постанові Верховного Суду України від 28.09.2016 року у справі № 362/5740/15-ц, постановах Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі № 484/3687/16, від 20.11.2019 року у справі № 704/236/17 та ін.

Судом апеляційної інстанції було перевірено та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.11.2019 року було витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області належним чином завірені докази щодо укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки від 06.10.2010 року (номер земельної ділянки № НОМЕР_1), площею 6,1 га, розташованої на території Володимирської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, укладеного між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 , з обов`язковим наданням оригіналів та належним чином завірених копій усіх договорів, укладених відносно земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 6,1 га (а.с.100-102).

На виконання вимог ухвали апеляційного суду, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області було надано: оригінал договору оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 6,1 га від 26.12.2003 року, укладений між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 , зі строком дії до 01.12.2008 року (а.с.130-135); оригінал договору оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 6,1 га від 31.12.2007 року, укладений між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 , зі строком дії до 31.12.2012 року (а.с.142-146); оригінал договору оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 6,1 га від 06.10.2010 року, укладений між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 строком на 49 років (а.с.109-111).

Інші договори між сторонами не укладалися, зокрема, договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 6,1 га від 06.10.2010 року строком на 7 років, такі дані в Головному управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровській області відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 в дійсності укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 6,1 га від 06.10.2010 року строком на 49 років, який є чинним.

Встановлено, що відповідно до п.5 договору від 06.10.2010 року строком на 49 років, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 95 414,00 грн.

Орендна плата вноситься Орендарем щорічно у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2 861,79 грн. (п.9 договору). Орендна плата виплачується Орендодавцю за мінусом утриманого податку з доходу фізичних осіб (п.9.2 договору).

Згідно п.9.3 договору розмір орендної плати у грошовій формі складає 2 432,52 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що згідно видаткового касового ордеру № 693 від 06.10.2010 року ОСОБА_1 отримала 70 000,00 грн. в якості орендної плати (а.с.46).

Отже, здійснивши підрахунок орендної плати за весь час дії договору у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відповідачем повинно бути сплачено орендну плату в розмірі 140 227,71 грн.

Крім того, спірний договір оренди від 06.10.2010 року був зареєстрований відділом Держкомзему у Томаківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 року за № 01809.

Позивач звернулась до суду 29 січня 2019 року, тобто, на час звернення до суду договір діяв 7 років (з моменту державної реєстрації договору). Орендна плата за вказаний період мала складатись у розмірі 20 032,53 грн., що є значно меншою ніж отриманий ОСОБА_1 згідно видаткового касового ордеру № 693 від 06.10.2010 року авансовий платіж 70 000,00 грн. в якості орендної плати за оскаржуваним договором.

Оцінюючи вказаний доказ, колегія суддів приходить до висновку, що видатковий касовий ордер № 693 від 06.10.2010 року містить реквізити, що вказують найменування юридичної особи якою здійснено виплату: штамп ПП Агрофірма "Борисфен", підписаний особисто ОСОБА_1 , відповідно до якого останній видана орендна плата за земельний пай у вигляді авансового платежу. Вказаний касовий ордер і дії орендаря за обставин цієї справи свідчать про погодження сторонами порядку сплати орендної плати за майбутні періоди.

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач підтвердила, що інших договорів оренди нею не укладалось та іншої земельної ділянки вона не має.

Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України "Про оренду землі".

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 року у справі № 321/329/17 (провадження № 61-16545св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 11 договору оренди землі сторони погодили, що орендна плата вноситься щорічно не пізніше 01 грудня поточного року. Згідно видаткового касового ордеру № 693 від 06.10.2010 року орендодавець отримав від орендаря грошові кошти в розмірі 70 000,00 грн., що спростовує доводи позивачки про систематичну несплату орендної плати станом на день пред`явлення позову, як підставу для розірвання договору оренди.

Враховуючи положення статті 531 ЦК України, зміст касового ордеру № 693 від 06.10.2010 року, який свідчить про те, що ОСОБА_1 погодилася на отримання орендної плати за майбутні періоди згідно укладеного договору оренди від 06.10.2010 року у загальному розмірі 70 000,00 грн., а також дії орендаря, який сплатив вказану суму, слід дійти висновку, що сторони погодили у письмовій формі вказаний порядок сплати орендної плати, і цей порядок було реалізовано сторонами, враховуючи, що станом на час звернення позивача з позовом розмір орендної плати мав складати 20 032,53 грн., що є значно меншим ніж отриманий ОСОБА_1 згідно видаткового касового ордеру № 693 від 06.10.2010 року авансовий платіж 70 000,00 грн., колегія дійшла висновку, що у орендаря станом на день пред`явлення позову була відсутня заборгованість перед орендодавцем по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою.

Позивачка у цій справі не довела істотного порушення орендарем умов договору, позбавлення її права на те, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди (стаття 651 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого за встановлених обставин в межах заявлених позовних вимог висновку про відмову в їх задоволенні у зв`язку із необґрунтованістю.

Отже, доводи ОСОБА_1 щодо наявності заборгованості відповідача за 2015-2017 роки є недоведеними.

З огляду на те, що предметом розгляду є невиконання обов`язку відповідача з виплати орендної плати за 2015-2017 роки, то не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на недоведеність відповідачем належного виконання обов`язку зі сплати орендної плати за вказаний період. З цих же підстав не можна вважати обґрунтованими сумніви апелянта у достовірності інформації, зазначеної у видатковому касовому ордері № 693 від 06.10.2010 року, до того ж справжність підпису отримувача коштів у зазначеному касовому ордері у передбачений процесуальним законом спосіб ОСОБА_1 не спростовано.

Судом апеляційної інстанції неодноразово роз"яснювалось позивачу право звернутись до суду з мотивованим клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, щодо її підпису в касовому ордері. Однак позивач відмовилась особисто в суді апеляційної інстанції заявляти такі клопотання.

Колегія звертає увагу, що позивачем заявлялось клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке задовольнялась колегією, однак у подальшому було відмовлено з підстав не відповідності заявленого клопотання заявленим позовним вимогам. А саме, оскільки позовні вимоги заявлені позивачем з підстав неналежного виконання відповідачем умов укладеного договору оренди земельної ділянки, а не з підстав його не підписання.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що грошові кошти в розмірі 70 000,00 грн. за видатковим касовим ордером № 693 від 06.10.2010 року вона отримувала не як орендну плату, або орендну плату за іншим договором, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки жодних доказів на підтримання своїх пояснень, які підтверджували би факт отримання вказаних коштів у зв`язку з іншими відносинами, позивачка не надала.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко