ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року

м. Харків

справа №624/33/15-ц

провадження № 22-ц/818/4179/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про виправлення описки у судовому наказі Кегичівського районного суду Харківської області від 13 січня 2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року у складі судді Куст Н.М.,-

в с т а н о в и в:

16 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася у суд з заявою, в якій просила виправити описки в судовому наказі Кегичівського районного суду Харківської області від 13 січня 2015 року.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року скасувати, та виправити описку допущену у судовому наказі.

Зазначає, що слова «у розмірі ј частини заробітку (доходу)» не були надруковані у судовому наказі або необережно видалені, а тому ці розбіжності необхідно усунути шляхом внесення виправлень.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки, суд першої інстанції виходив з того, що у судовому наказі не були допущенні помилки та прохальна частина заяви ОСОБА_1 відповідає резолютивній частині судового наказу,

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, враховуючи наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 08 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про видачу судового наказу, в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи із дня подання заяви.( а.с. 1а).

13 січня 2015 року Кегичівським районним судом Харківської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви, то б то з 13.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття.( а.с. 9).

В заяві від 16.06.2020 року ОСОБА_1 просила виправити описки в судовому наказі Кегичівського районного суду Харківської області від 13 січня 2015 року у цій справі, посилаючись на те, що на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинні бути стягнуті аліменти з ОСОБА_2 у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви, тобто з 13.01.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, однак у судовому наказі міститься інша інформація щодо розміру стягнутих аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення з заявою про видачу судового наказу) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Отже, наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного судочинства, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

Згідно з п. 4 частини 1статті 96 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення з заявою про видачу судового наказу) судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про присудження аліментів на дитину в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб.

Відповідно до вимог стаття 103 ЦПК України ( в редакції, що діяла на час розгляду заяви про видачу судового наказу) у судовому наказі зазначаються: дата видачі наказу; найменування суду, прізвище та ініціали судді, який видав судовий наказ; ім`я (найменування) стягувача і боржника, їх місце проживання або місцезнаходження; посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги; сума грошових коштів, які підлягають стягненню, а також розрахунковий рахунок боржника (юридичної особи) в установі банку, з якого повинні бути стягнуті грошові кошти, якщо такий повідомлений заявником; сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника; відомості про порядок та строки подання заяви про скасування судового наказу. Судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" та обов`язково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк пред`явлення судового наказу до виконання. Зазначені відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред`явлення до виконання. Судовий наказ складається і підписується суддею у двох примірниках, один з яких залишається у справі, а другий скріплюється печаткою суду і видається стягувачу після набрання ним законної сили.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом ст.269 ЦПК України (в чинній редакції) суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені в судовому рішенні описки.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України (в чинній редакції) суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню. Або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432,435 цього Кодексу.

Таким чином, за наявності помилки у судовому наказі, суд за заявою стягувача може її виправити.

Виходячи з позиції Верховного Суду України (ухвала Верховного Суду України у справі №6-788цс16 від 22.02.2017р.), суд може виправити лише ті описки або арифметичні помилки, яких він сам припустився.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1 про виправлення описки в судовому наказі не підлягає задоволенню, оскільки судовий наказ Кегичівського районного суду Харківської області від 13 січня 2015 року відповідає вимогам статтей 96, 100 ЦПК України (в редакції, що діяла на час видачі судового наказу) у якому помилок, допущених при його оформленні або видачі судом не встановлено.

Доповнення резолютивної частини судового наказу шляхом виправлення описки не відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук