Провадження № 2/474/236/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

05.08.20 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 573 грн. 98 коп., -

встановив:

23.12.2019р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20.11.2014р. ОСОБА_1 (далі - відповідач) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 464 грн. 67 коп. зі сплатою відсотків за коритсування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 07.11.2019р. у нього перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 10 573 грн. 98 коп., з якої: 3 464 грн. 67 коп. - заборгованість за кредитом; 2 565 грн. 58 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 543 грн. 73 коп. - заборгованість за пенею.

Ухвалою суду від 05.06.2020р. від позивача, на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України, витребовувалися: первинні документи бухгалтерського обліку на підтвердження розрахунку позовних вимог; докази на підтвердження підписання відповідачем Умов та правил надання банківських послуг; розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені відповідно до умов та розміру нарахування пені зазначеним у генеральній угоді підписаній відповідачем 20.11.2014р.

Станом на 08 год. 30 хв. 05.08.2020р. (час проведення судового засідання) позивач не виконав вимоги ухвали суду від 05.06.2020р. про витребування доказів в частині надання: доказів на підтвердження підписання відповідачем Умов і правил надання банківських послуг; розрахунку позовних вимог в частині нарахування пені відповідно до умов та розміру нарахування пені зазначеним у генеральній угоді підписаній відповідачем 20.11.2014р. При цьому позивач не надав жодних обґрунтованих пояснень щодо неможливості виконання вказаної ухвали, а також не клопотав перед судом щодо надання додаткового строку для виконання ухвали.

Представник позивача в судове засідання призначене на 05.08.2020р. не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду.

Водночас разом із позовом представник позивача подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач двічі не з`явився в судові засідання, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади Українипро виклик відповідача до суду. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності.

05.08.2020р. судом, в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2014р. року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено генеральну угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - генеральна угода), за умовами якої, з метою виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором № SAMDN5913 від 02.10.2013р., та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (на сайті privatbank.ua), відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3 464 грн. 67 коп. на строк 36 місяців, з 20.11.2014р. по 30.11.2017р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 3 464 грн. 67 коп. зі сплатою відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та сплатою з 1 по 25 число кожного місяця 125 грн. 70 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності до Умов і правил (п. 2.1. генеральної угоди).

У генеральній угоді зазначено відповідач згоден з тим, що ця угода разом із пропозиціями ПАТ КБ "ПриватБанк", Умовами та Правилами і Тарифами становить між ним та банком кредитний договір, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами.

До позовної заяви, додано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 02.10.2013р., Умови та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, а 30.06.2020р. позивачем надано до суду виписку по рахунку відповідача за період з 01.01.1999р. по 10.06.2020р. та наказ № СП-2014-6951966 від 30.09.2014р. Про затвердження технології комплексної реструктуризації "Реструктуризація 2.0" роздрукований з сайту позивача.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 07.11.2019р. становить 10 573 грн. 98 коп., з якої: 3 464 грн. 67 коп. - заборгованість за кредитом; 2 565 грн. 58 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 543 грн. 73 коп. - заборгованість за пенею.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. За такого, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів,

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З виписки по рахунку відповідача за період з 01.01.1999р. по 10.06.2020р. та розрахунку заборгованості вбачається, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом становить 3 464 грн. 67 коп., загальний залишок заборгованості за відсотками становить 2 565 грн. 58 коп., заборгованість за пенею становить 4 543 грн. 73 коп. За вказаний період на погашення кредиту з картки відповідача в автоматичному режимі було списано та відповідачем було внесено кошти на загальну суму 1 967 грн. 53 коп., які зараховані на погашення заборгованості за пенею.

З матеріалів справи та умов кредитного договору вбачається, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 3 464 грн. 67 коп. є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 2 565 грн. 58 коп. та заборгованість за пенею в сумі 4 543 грн. 73 коп. слід зазначити таке.

Пунктом 2.5. генеральної угоди визначено, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, відсотків, винагород згідно генеральної угоди і Умов і правил.

Згідно п. 2.8. генеральної угоди при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочки.

В той же час, позивачем до суду надано Умови і правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд, встановивши наведені обставини, вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20.11.2014р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (грудень 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Умови і правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч .6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем У мови і правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Умови та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.11.2014р. шляхом підписання генеральної угоди.

За таких обставин, суд вважає, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не є складовою укладеного сторонами кредитного договору та не визначають його суттєві умови.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вищевказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019р. по справі № 342/180/17.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 4 543 грн. 73 коп. є безпідставними, необґрунтованими та незаконними, а відтак не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене слід також зазначити, що оскільки генеральною угодою не передбачено черговість погашення грошових зобов`язань та розміру пені, кошти, які були зараховані позивачем на погашення нарахованої пені по кредитному договору, підлягають зарахуванню на погашення грошових зобов`язань в порядку, визначеному ст. 534 ЦК України.

Так, ст. 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже кошти в сумі 1 967 грн. 53 коп., які зараховані на погашення заборгованості за пенею, підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за відсотками.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом є законним та обґрунтованими в частині стягнення 598 грн. 05 коп. (2 565 грн. 58 коп. - 1 967 грн. 53 коп. = 598 грн. 05 коп.).

В сукупності вищевикладеного слідує, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 4 062 грн. 72 коп., з яких: 3 464 грн. 67 коп. - заборгованості за кредитом, 598 грн. 05 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позовні вимоги в частині стягнення 1 967 грн. 53 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 4 543 грн. 73 коп. - заборгованості за пенею не підлягають задоволенню.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 921 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 738 грн. 42 коп. (38,42 %).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 573 грн. 98 коп.- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20.11.2014р. станом на 07.11.2019р. в сумі 4 062 (чотири тисячі шістдесят дві) грн. 72 коп., з якої: 3 464 (три тисячі чотириста шістсот чотири) грн. 67 коп. - заборгованість за кредитом, 598 грн. 05 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20.11.2014р. станом на 07.11.2019р. в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 1 967 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят сім) грн. 53 коп. та заборгованості за пенею в сумі 4 543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн. 73 коп. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати у розмірі 738 (сімсот тридцять вісім) грн. 42 коп.судового збору.

Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено та підписано "10" серпня 2020р.

Суддя Ф.Г. Сокол