ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/139/20 Номер провадження 22-ц/814/1832/20Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі: представника відповідача - адвоката Ткачова В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Попова М.С. в м. Карлівка

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики, оформленого у виді розписки, недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що йому належить земельна ділянка площею 2,61 га. 14.04.2008 року між сторонами було укладено домовленість про те, що на час перебування позивача за кордоном, з метою цільового використання, ОСОБА_2 буде доглядати належну позивачу земельну ділянку, шляхом її обробітку. За користування земельною ділянкою відповідач погодився сплати позивачу 5000 грн. Сплата вказаних коштів мала відбутися лише за умови, що позивач підпише підготовлені відповідачем бланки розписки, щодо отримання орендної плати у розмірі 50 000 грн.

14.04.2008 року позивач, підписавши заяву щодо надання орендної плати, будучи впевненим, що другий екземпляр також стосується коштів за користування відповідачем земельною ділянкою, повністю не ознайомлюючись з її змістом підписав останню, де зазначалось, що він отримав в борг 50 000 грн. Просив визнати недійсним договір позики, укладений у формі боргової розписки ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 від 14.04.2008 року.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики, оформленого у виді розписки, недійсним відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Ткачов В.В. вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.04.2008 року ОСОБА_1 одержав від ОСОБА_2 орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою площею 2,610 га в сумі 50000 грн. (а.с.7).

14.04.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, оформлений у вигляді письмової розписки, за умовами якої відповідач взяв у борг у позивача кошти в сумі 50 000 грн., які зобов`язався повернути по першій вимозі протягом десяти днів після його заяви (а.с.8).

Вказані розписки заповнені рукописним текстом позивачем та є різного змісту, однак позивач зазначає, що він, вважаючи, що розписки є ідентичного змісту, підписав обидві про отримання орендної плати та боргову.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 07.11.2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03.02.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 14.04.2008 року у сумі 102779,57 грн. та судові витрати.

Зі змісту рішення Машівського районного суду Полтавської області від 07.11.2019 року вбачається, що за висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №13064 від 30.07.2019 року, підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний текст у розписці від 14.04.2008 року виконаний ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що позивачем в суді не доведено обставини, викладених ним у позові а саме, що розписки ним підписані внаслідок обману з боку ОСОБА_2 .

Колегія судді погоджується з вказаним висновком.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Так, відповідно до розписки від 14 квітня 2008 року ОСОБА_1 отримав у борг 50000 грн. та зобов`язався повернути борг ОСОБА_2 .

Отже, з тексту вказаної розписки однозначно вбачається, що вона передбачає отримання позивачем грошей в борг.

Посилання позивача, що при написанні розписок позивач не усвідомлював своїх дій та відповідно правочин був вчинений шляхом обману не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 липня 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

ОСОБА_1 , як то передбачено ст.ст. 12,81 ЦПК України, не довів ні наявність умислу в діях відповідача, ні сам факт обману.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 05.08.2020 р.