У Х В А Л А

06 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 185/10173/16

провадження № 61-6398ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, продовження строку для прийняття спадщини, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 . На час смерті позивач була малолітньою, оскільки їй було всього 10 років. Мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, в Цивільному Кодексі Української РСР в редакції 1963 року не було норми, аналогічної ч. 5 ст. 1268 Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року і неповнолітні особи не вважались такими, що автоматично прийняли спадщину. На них розповсюджувалась загальна норма ст. 549 Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року про те, що спадщина може бути прийнята двома шляхами - фактичним вступом в управління або володінням спадковим майном, або поданням заяви про його прийняття в нотаріальну контору. Ці дії повинні мати місце на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, за неповнолітніх юридичні дії повинні здійснювати їх законні представники (ст. 241 Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року). Однак в силу свого малолітнього віку вона не мала можливості подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого батька. Крім того, їй взагалі не було відомо про наявність у батька спадкового майна. Мати позивача, як і законний представник ОСОБА_2 не здійснили заходів щодо належного захисту її прав. Вважає, що бездіяльність її законних представників в той час коли вона була малолітньою дитиною, призвела до пропуску строку для прийняття спадщини та для звернення до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини. Ця бездіяльність суперечила її майновим правам та інтересам, як малолітньої дитини і є поважною причиною для продовження строку на прийняття спадщини. Покладаючи законні сподівання на належне виконання обов`язків її законними представниками, щодо її прав та інтересів, вона не знала і не могла передбачити, що її права було порушено. При оформленні спадщини після померлої матері в серпні 2016 року від нотаріуса вона дізналась, що у шестимісячний термін після смерті батька відповідачі звернулись до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з відповідними заявами про прийняття спадщини за законом та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак відповідачами був прихований факт, що у померлого є ще одна донька, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 09 серпня 2016 року. В серпні 2016 року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини після померлого батька. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 серпня 2016 року їй було відмовлено, оскільки законним представником не була своєчасно подана заява про прийняття спадщини, спадкоємцями, які подали заяви про прийняття спадщини було приховано той факт, що у померлого є ще одна малолітня донька і отримано відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом, а їх згоди на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину відсутні. Враховуючи вище викладене, позивач просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видані Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на ім`я відповідачів після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати поважною причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, розподілити частки у спадковому майні відповідно до кола спадкоємців. В подальшому уточнивши позовні вимоги та частково змінивши предмет позову, просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на ім`я відповідачів після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 , від 23 квітня 2004 року, посвідчений завідуючою Першої Павлоградської держнотконтори Шкицькою Ю. А., зареєстрований за № 1-1123, визнати поважною причину пропуску нею строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , продовжити їй строк для прийняття спадщини, визнати за нею право власності на 1/10 частину однокімнатної квартини АДРЕСА_1 , та на 1/10 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року залишено без змін.

У квітні 2020 року засобами поштового зв`язку заявник звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, роз'яснено наслідки невиконання вимог ухвали.

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2020 року заявнику продовжено строк на усунення недоліків у зв`язку із виконанням вимог ухвали від 23 квітня 2020 року не в повному обсязі.

В установлений судом строк заявник надав матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову 21 лютого 2020 року, дата складання повного тексту не вказана, тобто останній день оскарження припадав на 20 березня 2020 року, а зі скаргою заявник звернувся 03 квітня 2020 року, на підтвердження чого надано копію конверту із поштовим ідентифікатором.

При вирішенні питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення Верховним Судом враховано карантинні заходи, установлені постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» від 11 березня 2020 року № 211 (зі змінами).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин, а 25 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ) на території України запроваджено режим надзвичайної ситуації та продовжено карантин до 24 квітня 2020 року, а в подальшому відповідними рішеннями КМУ його продовжено по теперішній час.

У пункті 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України( в редакції чинній на час подання касаційної скарги) зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею, 390 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Ураховуючи те, що касаційна скарга подана протягом тридцятиденного строку з дня отримання оскаржуваного судового рішення та останній строк на подання касаційної скарги припадав на період дії карантину, Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин та підлягає поновленню.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 17 жовтня 2018 року по справі №681/203/17-ц, від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року №761/42165/17-ц;

у постановах Верховного Суду України: від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року №6-496цс17, від 17 жовтня 2018 року № 681/203/17-ц, від 28 жовтня 2019 року по справі №761/42165/14-ц .

Також зазначає, що судом не досліджено та не надано належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, не встановлено фактичних обставин справи пункт 1 частини 3 статті 411 ЦПК України, пункт 4 частини 2 статті 389 ЦПК України).

Крім того посилається на необхідність у відступленні від висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі №667/8257/13-ц щодо застосування норми права у подібних правовідносинах застосованого судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (пункти 2 та 3 частини 2 статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 136, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року.

Відкрити касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Витребувати з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 185/10173/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, продовження строку для прийняття спадщини, визнання права власності.

Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня отримання даної ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко