Апеляційне провадження № 22-ц/824/1807/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня2020року м. Київ

Унікальний номер справи 372/2504/13-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В. за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.,

учасники справи:

позивачі: заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства

Державне підприємство«Київське лісове господарство»

відповідачі: Київська обласна державна адміністрація,

Обухівська районна державна адміністрація Київської області,

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

треті особи: Управління держземагенства в Обухівському районі,

Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_7 ,

на рішення Обухівського районного суду Київської області, ухваленого 16 жовтня 2013 року в приміщенні судупід головуванням судді Мора О.М.,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2013 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» звернувся із позовом до Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Управління Держземагенства в Обухівському районі, Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області, про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації, витребування земельних ділянок, визнання права користування.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Обухівського районного суду від 03.04.09, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23.06.10, задоволено частково позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до Київської обласної державної адміністрації та Обухівської районної державної адміністрації та зобов`язано Обухівську райдержадміністрацію розглянути та погодити проекти землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП "Київське лісове господарство", переведення земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі їх у власність позивачів для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району.

Вказаним рішенням зобов`язано також Київську обласну державну адміністрацію розглянути, затвердити зазначені проекти землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП "Київське лісове господарство", переведення земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передати їх у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою Верховного Суду України від 30.03.11 року задоволено касаційну скаргу заступника прокурора Київської області, рішення Обухівського районного суду від 03.04.09 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23.06.10 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду, ухвалою Обухівського районного суду від 14.06.11 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_11 про відмову від позову, в частині позовних вимог ОСОБА_9 до Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації, провадження у справі закрито. Також, ухвалою Обухівського районного суду від 17.08.11 року задоволено клопотання Київської обласної державної адміністрації про закриття провадження у справі у зв`язку з підсудністю спору адміністративним судам, провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 до Київської обласної державної адміністрації та Обухівської районної державної адміністрації, закрито.

В ході перевірки прокуратурою було встановлено, що на виконання рішення Обухівського районного суду від 03.04.09 розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації в 2009 році було затверджено проекти землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП "Київське лісове господарство", переведено спірні земельні ділянки із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та передано їх у власність відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з вилученням із постійного користування ДП "Київське лісове господарство" (Козинське лісництво, квартал 13). На підставі вказаних розпоряджень відповідачі по справі - фізичні особи - отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, загальна площа яких становить 5,94 га.

З огляду на викладене, позивач просив скасувати розпорядження Київської обласної державної адміністрації та визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачів, скасувати їх державну реєстрацію та витребувати на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння спірні земельні ділянки загальною площею 5,94 га, що розташовані в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області і визнати за Державним підприємством «Київське лісове господарство» право постійного користування на зазначені земельні ділянки.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 1053 від 30.11.09 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4 ».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 1044 від 27.11.09 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_6..».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 1041 від 26.11.09 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 ».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 1058 від 01.12.09 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 ».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 1045 від 27.11.09 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 ».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 1040 від 26.11.09 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 ».

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 483443 на право власності на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0314, виданий 20.12.10 ОСОБА_6 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04, та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 360461 на право власності на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0309, виданий 17.03.10 ОСОБА_12 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 48, та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 360460 на право власності на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0305, виданий 17.03.10 ОСОБА_4 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 49, та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 360459 на право власності на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0311, виданий 17.03.10 ОСОБА_1 та за реєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 46, та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 360462 на право власності на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0306, виданий 17.03.10 ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 45, та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 360462 на право власності на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0308, виданий 17.03.10 ОСОБА_3 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 47, та скасовано його державну реєстрацію.

Витребовано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,9900 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0314.

Витребовано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,9900 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0309.

Витребовано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,9900 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0305.

Витребовано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельнуділянкуплощею0,9900 га, щорозташованавадміністративнихмежахСтаробезрадичівськоїсільськоїрадиОбухівськогорайонуКиївськоїобластізкадастровимномером :04:027:0311.

Витребовано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,9900 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0306.

Витребовано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,9900 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :04:027:0308.

Визнано за Державним підприємством «Київське лісове господарство» право постійного користування на наступні земельні ділянки: площею 0,9900 га, кадастровий номер :04:027:0305, площею 0,9900 га, кадастровий номер :04:027:0306, площею 0,9900 га, кадастровий номер :04:027:0308, площею 0,9900 га, кадастровий номер :04:027:0309, площею 0,9900 га, кадастровий номер :04:027:0311, площею 0,9900 га, кадастровий номер :04:027:0314.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року без змін.

27.09.2019 року ОСОБА_7 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду першої інстанції, в якій зазначає про порушення судом норм матеріального і процесуального права та просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову заступнику прокурара в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, зокрема, що суд, задовольняючи позовні вимоги, не повною мірою дослідив обставини справи, оскільки на момент розгляду вказаного позову відповідачі (фізичні особи) не були власниками спірних земельних ділянок. Єдиним власником земельних ділянок на час ухвалення рішення суду була його мати ОСОБА_13 згідно договорів їх купівлі-продажу, укладених 15 жовтня 2010 року безпосередньо ним в інтересах матері зі сторони покупця, зокрема з відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та 16 березня 2011 року з відповідачкою ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_13 померла і він після її смерті прийняв за законом спадщину на належне її майно. Під час оформлення спадщини йому стало відомо про існування рішення від 16.10.2013 року.

Договори купівлі-продажу земельних ділянок, де покупцем була ОСОБА_13 є чинними, жодних рішень щодо їх незаконості судами не приймалось, а тому вважає, що вказаним рішенням суду порушується його права власності на спірні земельні ділянки, як законного спадкоємця після смерті ОСОБА_13 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній, підтримав. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову заступнику прокурора в задоволені позову.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог закону. На час винесення рішення право власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_13 зареєстровано не було, а особою, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_7 не надано до апеляційної скарги належних доказів переходу до нього права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Окрім того, за постановою слідчого відділу СБ України в Київській області на спірні земельні ділянки накладено арешт, що на думку представника позбавляло ОСОБА_7 оформити права на земельні ділянки, які начебто належали його матері.

Інші учасники справи про розгляд справи за законом повідомлялись належно.

Представники Київської обласної адміністрації, Обухівської районної державної адміінстрації Київської області та Безрадичівської сільської ради Обухівскього району просили розглядати справу у їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги заступника прокурора, заявлені в інтересах держави, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження Київської обласної державної адміністрації про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельних ділянок відповідачам (фізичним особам) було видано на виконання рішення суду від 03.04.09 року, яке в подальшому було скасовано згідно ухвали ВСУ від 30.03.2011 року.

Суд першої інстанції встановив, що на порушення ЗУ "Про місцеві державні адміністрації" головою місцевої державної адміністрації, в межах своєї компетенції, розпорядження щодо надання земельних ділянок відповідачам (фізичним особами) не видавалось, а тому надання їм земельних ділянок за рішенням суду, але без дотримання встановленого законом порядку та без звернення першочергово до органу місцевогго самоврядування з відповідною заявою є передчасним.

Суд першої вважав також, що оскільки земля є об`єктом права власності українського народу, здійснення якого віднесено до повноважень органів державної влади та органів місцевого самоврядування, є безспірним порушення права користування земельними ділянками, які належать ДП "Київське лісове господарство", яке до участі в справі по якому рішеня скасовано, не залучалось.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо, з огляду на що і рішення суду першої інстанції визнати законним та обгрунтованим також визнати неможливо, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, в редакції яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вбачається, дізнавшись 25 вересня 2019 року про існування рішення суду, яке переглядається, особа яка не приймала участі у справі ОСОБА_7 27 вересня 2019 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року причину пропуску ОСОБА_7 строку на апеляційне оскарження визнано поважною і відкрито апеляційне провадження.

Під час розгляду справи в апеляційному суді та на підтвердження порушення своїх прав та інтересів, ОСОБА_7 надав, безпосередньо оригінали договорів купівлі- продажу земельних ділянок від 15 жовтня 2010 року, розташованих на території Старобезрадівчівської сільської ради, Обухівського району, Київської області.

Так, між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , від імені якого діяв ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,9900 га, кадастровий номер :04:027:0305 та зареєстровано в реєстрі під номером 5774.

Договір, згідно витягу з державного реєстру правочинів зареєстровано в державному реєстрі в цей же день за номером 4162549.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 від імені якого діяла ОСОБА_14 , та ОСОБА_13 , від імені якої діяв ОСОБА_7 , площею 0,9900 га, кадастровий номер :04:027:0308, який зареєстровано в реєстрі під номером 5778.

Договір, згідно витягу з державного реєстру правочинів зареєстровано в державному реєстрі в цей же день за номером 4162994.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 І..від імені якого діяла ОСОБА_14 ,та ОСОБА_13 , від імені якої діяв ОСОБА_7 , площею 0,9900 га,кадастровий номер :04:027:0306, який зареєстровано в реєстрі під номером 5786.

Договір, згідно витягу з державного реєстру правочинів зареєстровано в державному реєстрі в цей же день за номером 4163009.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_14 , та ОСОБА_13 , від імені якої діяв ОСОБА_7 , площею 0,9900 га,кадастровий номер :04:027:0311, який зареєстровано в реєстрі під номером 5782.

Договір, згідно витягу з державного реєстру правочинів зареєстровано в державному реєстрі в цей же день за номером 4162984.

Та договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 16 березня 2011 року між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_15 , та ОСОБА_13 , від імені якої діяв ОСОБА_7 , земельної ділянки площею 0,9900 га, кадастровий номер :04:027:0309, який зареєстровано в реєстрі під номером 1149.

Договір, згідно витягу з державного реєстру правочинів зареєстровано в державному реєстрі в цей же день за номером 231.

На підтвердження права на оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_7 надав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, від 29.07.2018 року, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, з якого вбачається, що в установленому законом порядку та в строки до ОСОБА_7 перешло в порядку спадкування після матері ОСОБА_13 право власності на майно, яке належало останній за життя.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що на час ухвалення рішення суду, яке переглядається власником за законом на земельні ділянки відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була ОСОБА_13

Звертаючись в травні 2013 року до суду з позовом в інтересах держави, заступник прокурора свої вимоги обгрунтовував тим, що передача спірних земельних ділянок передавалась відповідачам (фізичним особам) за розпорядженням Київської державної адміністрації на виконання рішення суду, яке в подальшому було скасовано. Рішень про припинення права користування землями ДП "Київський лісгосп" також державними органами не приймалось, а відтак, зобов`язання органу передати у власність земельні ділянки за відсутності рішення такого органу є порушенням виключної, передбаченої Конституцією України, компетенції такого органу на здійснення права власності від імені українського народу на управління землями.

Проте, відповідно до вимог закону свої обов`язки, як позивача щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог заступник ппрокурора не виконав, не перевірив та не надав суду достовірної інформації стосовно дійсних власників спірних земельних ділянок.

Слід зазначити, що прокурор як позивач, за законом наділений більш широкими можливостями та вимогами ніж інші позивачі - фізичні чи юридичні особи.

Так згідно ст.20 ЗУ "Про прокуратуру", в редакції яка діяла на час звернення заступника прокурора з позовом по цій цивільній справі, при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів та під час проведення перевірки прокурор має право, зокрема, витребовувати від органів державної влади, органів

місцевого самоврядування, військовихчастин, державних підприємств, установ та організацій рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення, мати доступ до відповідних інформаційних баз даних державних органів. Мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, у тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну таємницю або інформацію з обмеженим

доступом. Письмово вимагати подання в прокуратуру у визначений ним

розумний строк зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, у тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов`язаних з перевіркою.

При виявленні порушень закону прокурор у межах своєї

компетенції має право, зокрема, звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Як вбачається, з моменту виникнення спору щодо правомірності набуття позивачами (фізичними особами) спірних земельних ділянок до часу пред`явлення заступником прокурора позову по цій цивільній справі (травень 2013 року) минув значний проміжок часу, а тому за наявеності законних повноважень та можливостей заступнику прокурора, належало б перед зверненням до суду перевірити інформацію щодо власників спірних ділянок та в залежності від цього правильно визначити коло осіб в заявленому позові, зокрема, відповідачів.

Розглянувши справу, відповідно до вимог закону, в заявлених заступником прокурора межах, на підставі наданих саме ним доказів (збирання та надання яких за законом є його (позивача), а не суду обов`язком) та у відсутності відповідачів, зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відносно яких видавалось рішення про виділення земельних ділянок, суд першої інстанції був позбавлений можливості мати іншу інформацію, чим та на яку посилався прокурор, а саме, що ці спірні земельні ділянки відповідачам (фізичним особам ) вже не належали і їх реальним власником станом на 2010-2011 рік була ОСОБА_13 .

Колегія суддів вважає помилковим посилання представника позивача на те, що рішенням суду права власності ОСОБА_7 не порушено, оскільки договори купівлі-продажу земельних ділянок ОСОБА_13 не були зареєстровані.

Щодо інформації про державну реєстрацію права власноті після рішення суду (в 2018 році), то як зазначалось вище, ця реєстрація дійсно мала місце, але відносно інших земельних ділянок та подана ОСОБА_7 на підтвердження його права на оскарження рішення суду та факту прийняття ним спадщини після ОСОБА_13 .

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 було встановлено, що спадщина відносно спірних земельних ділянок ОСОБА_7 не оформлялась, і, саме після того, коли після оформлення спадщини йому стало відомо про рішення Обухівського суду від 16.10.2013 року він і оскаржив це рішення суду.

З огляду на зазначене, не заслуговують також на увагу доводи представника прокурора щодо перебування земельних ділянок на час прийняття ОСОБА_7 спадщини, під арештом та відсутність в матеріалах справи заповіту на його ім`я.

Під час вчинення ОСОБА_13 договорів купівлі-продажу земельних ділянок, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. згідно бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру, відомостей про наявні обмеження (обтяження) прав на земельні ділянки не встановлено.

Свідоцтво про право власності в порядку спадкування, оригінал якого апеляційним судом оглянуто в судовому засіданні, до теперішнього часу є чинним, і, як вбачається підставою для його видачі є заповіт ОСОБА_13 від 02.12.2009 року, вчиненний на користь ОСОБА_7 .

Відповідно до висновків, викладених в правовій позиції Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року в справі № 6-885цс15, пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту З мотивувальної частини). Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу VЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві. Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Аналогічні висновки містяться в правових позиціях Верховного Суду України у справах №№ 6-1844цс17 та 6-1422цс/17, викладених в постановах від 06 вересня 2017 року.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, заява №29979/04 ЄЄПЛ визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1Протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції, зокрема державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Верховний Суд України у постанові від 14 березня 2007 року, на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовував рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» та зазначив, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Поряд з цим, надавши відповідну правову оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_16 , в заявлених межах, апеляційний суд вважає, що його доводи зводяться до оскарження рішення суду першої інстанції відносно земельних ділянок виданих на ім`я відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які останніми були відчужені його матері і на підтвердження чого ОСОБА_7 надав вищеприведені докази.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 зазначив, що у нього немає доказів належності замельної ділянки його померлій матері, яка виділялась ОСОБА_6 .

Згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року за апеляційною скаргою ОСОБА_6 рішення Обухівського районного суду від 16.10.2013 року по цій справі вже переглядалось.

З огляду на зазначене, рішення Обухівського районного суду від 16.10.2013 року, в частині вирішення позовних вимог заявлених до ОСОБА_6 , апеляційним судом в рамках апеляційної скарги ОСОБА_7 не перевіряється.

За таких обставин апеляційним судом встановлено, що рішенням суду першої інстанції яке переглядається, порушені права та законні інтереси ОСОБА_7 - особи, яка не залучалась та не приймала участі у справі, в частині вирішення судом позовних вимог, заявлених відносно права власності, видачі та витребування земельних ділянок від відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з огляду на що рішення суду першої інстанції, в зазначеній частині, підлягає скасуванню з ухваленням по суті нового судового рішення про часткове задовлення вимог заступника прокурора, цих позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_7 , задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства Державне підприємство «Київське лісове господарство» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: