Номер провадження: 22-ц/813/3487/20
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Воронової Є.Р.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Сендик О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем до моменту відкриття спадщини та встановлення факту прийняття спадщини, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

встановив:

28 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем до моменту відкриття спадщини та встановлення факту прийняття спадщини, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем до моменту відкриття спадщини та встановлення факту прийняття спадщини було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі, та встановити факт постійного її проживання разом зі спадкодавцем до моменту відкриття спадщини та факт прийняття нею спадщини, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із ч. 4 ст. 315 ЦПК України, посилаючись на те, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем - своєю бабусею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно, а саме ізольовану квартиру АДРЕСА_1 . Вказану квартиру ОСОБА_3 заповідала онучці ОСОБА_1 згідно заповіту від 18.12.2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 5543 (а.с. 9).

Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що з початку 2016 року і по день смерті бабусі вона проживала зі своєю бабусею за адресою АДРЕСА_2 , про що свідчать довідки № 2 та № 14 від 21.10.2019 року (а.с. 11, 12), свідчення сусідів та працівників ОСББ «Невського 43/2» (а.с. 13-16).

18 листопада 2019 року заявниця звернулась до Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру, однак отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2019 року (а.с. 21). У своїй постанові нотаріус зазначив, що з наданих заявником документів неможливо встановити факт своєчасного прийняття спадщини.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Разом з тим, як вбачається із заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заявник просила встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем до моменту відкриття спадщини та встановлення факту прийняття спадщини. Зазначені обставини свідчать про те, що в даному випадку встановлення даних юридичних фактів необхідно заявнику ОСОБА_1 для оформлення в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 .

Однак заявник вказала заінтересованою особою свого батька - ОСОБА_2 , який жодного відношення не має до спадкового майна, так як у відповідності до статей 1269 та 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщини, незважаючи на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері - спадкоємця ОСОБА_3 , однак на день її смерті проживав в іншій квартирі, про що особисто зазначила заявник ОСОБА_1 у своїй заяві до суду.

Таким чином, оскільки батько заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не прийняв спадщини після смерті своєї матері, він не може бути заінтересованою особою по даній справі.

З цих підстав, є необгрунтованими доводи заявника апеляційної скарги про те, що в даному випадку відсутній спір про право, так як у неї будь-який спір зі своїм батьком відсутній.

Колегія суддів зазначає, що спадщина може бути визнана відумерлою за заявою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, який в даному випадку і має бути залучений до участі у справі в якості відповідача, оскільки даним судовим спором буде вирішуватись доля спадкового майна, яке також може бути визнано відумерлим, заяву про що орган місцевого самоврядування зобов`язаний подати до суду.

Тобто, в даному випадку мається саме спір про право на спадщину, між заявником ОСОБА_1 і органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку мається спір про право на спадщину, який має розглядатись за правилами позовного провадження.

При цьому слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на викладене та, враховуючи зміст заяви, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем до моменту відкриття спадщини та встановлення факту прийняття спадщиниє неможливим в порядку окремого провадження, оскільки по справі мається спір про право.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про факт прийняття нею спадщини, то вони мають надані також при розгляду справи в порядку позовного провадження їм має бути дана належна оцінка і суд має ухвалити обгрунтоване судове рішення про задоволення позовних вимог або відмови в їх задоволенні.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справізалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.08.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра