ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2065/20 Справа № 210/4593/19 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у м Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він з 09.11.1993 року по 14.12.2010 року працював на підприємстві відповідача, слюсарем та був звільнений по виходу на пенсію.

30.04.2000 року на підприємстві відповідача з ним стався нещасний випадок, про що було складено акт.

В акті встановлено, що причиною настання нещасного випадку визнано неякісний інструктаж, застосування непрактичного тормозного устаткування, та порушення техніки безпеки.

26.07.2000 року йому було встановлено 10% втрати професійної працездатності, в подальшому при переогляді його відсоток втрати працездатності не змінювався та 21.08.2012 року встановлено 10% втрати професійної працездатності безстроково.

Спричинення шкоди його здоров`ю призвело до негативних наслідків морального характеру, порушено його звичайний спосіб життя, змушений багато часу витрачати на лікування, переживання за стан здоров`я, обмежено його рух в правому плечовому суглобі, періодично виникають головні болі. Тому, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн. за заподіяну моральну шкоду ушкодженням здоров`я без утримання податку з доходів фізичних осіб та всіх інших податкових платежів; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , грошову компенсацію в розмірі 30 000,00 /тридцять/ гривень за заподіяну моральну шкоду ушкодженням здоров`я, без утримання податку з доходу фізичних осіб та всіх інших податкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 768 /сімсот шістдесят вісім/ гривень 40 /сорок/ копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що суд залишив поза увагою той факт, що питання відшкодування моральної шкоди позивачу вже було вирішено в 2000 році, що підтверджено випискою з протоколу засідання комісії з охорони праці підприємства від 07.09.2000 №12, де було вирішено питання про здійснення позивачу відшкодування шкоди в розмірі п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Дана обставина найшла своє відображення у розпорядженні №2656 від 06.10.2000 «Про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди», повторне ж відшкодування моральної шкоди не передбачено законодавством, отже належним способом захисту позивача в даному випадку повинно бути стягнення нарахованої в 2000 році та невиплаченої (у разі її невиплати) моральної шкоди.

Окрім того, скаржник вважає, що в позовній заяві не вмотивована спричинена позивачу моральна шкода, не вказано яких саме негативних змін зазнав позивач після нещасного випадку на виробництві. Вказує, що заявлена позивачем сума моральної шкоди не є перш за все метою компенсації моральної шкоди, а являється метою отримання матеріального блага, задоволена судом сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, обставини справи свідчать про необґрунтованість позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 тривалий час працював на підприємстві відповідача (а.с. 15-16).

Актом про нещасний випадок №6 від 04.05.2000 року встановлено, що нещасний випадок, що стався 01.05.2000 року на КДГМК «Криворіжсталь» (ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг») з ОСОБА_1 комісією визнано випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Причини настання нещасного випадку неякісне проведення інструктажу по ТБ, застосування не проектного гальмівного пристрою, порушення потерпілим правил безпеки під час виконання роботи по ремонту обладнання (а.с. 5-6).

Відповідно до довідок МСЕК від 26.07.2000 року ОСОБА_1 встановлено 10% втрати професійної працездатності, та відповідно до довідки МСЕК від 21.08.2012 року з 01.08.2012 року встановлено 10% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 7, 8, 9).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання останнім трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 440, 440-1,441 ЦК УРСР, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не може погодитись із доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване відповідачем судове рішення відповідає зазначеним вище нормам закону.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце.

Як роз`яснено в п. 5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст.450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно до п.1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Так, Актом про нещасний випадок №6 від 04.05.2000 року підтверджено, що 01.05.2000 року на КДГМК «Криворіжсталь» (ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг») з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, комісією визнано випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Встановлено причини настання нещасного випадку - неякісне проведення інструктажу по ТБ, застосування не проектного гальмівного пристрою, порушення потерпілим правил безпеки під час виконання роботи по ремонту обладнання.

Довідокою МСЕК від 26.07.2000 року позивачу ОСОБА_1 встановлено 10% втрати професійної працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, та в подальшому, відповідно до довідки МСЕК від 21.08.2012 року з 01.08.2012 року позивачу безстроково встановлено 10% втрати професійної працездатності.

Випискою з протоколу засідання комісії з охорони праці підприємства від 07.09.2000 №12, встановлена ступінь вини підприємства -80% та 20% вини потерпілого ОСОБА_1 (а.с.42).

В зазначеній вище виписці з протоколу було вирішено питання про здійснення позивачу відшкодування шкоди в розмірі п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, дана обставина найшла своє відображення у розпорядженні №2656 від 06.10.2000 «Про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди» (а.с.41,42).

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів (платіжне доручення, тощо) того, що позивачу вже була сплачена моральна шкода, спричинена йому ушкодженням здоров`я, внаслідок отриманого ним трудового каліцтва, суд першої інстанції на законних підставах задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, доводи відповідача у цій частині колегія суддів відхиляє.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача ОСОБА_1 , незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача з моменту настання нещасного випадку у 2000 році та встановлення у 2012 році безстроково 10% втрати професійної працездатності, постійний характер страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, ступінь професійної працездатності, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, визначив позивачу компенсацію в розмірі 30 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Колегія суддів повністю погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним трудовим каліцтвом.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час його роботи на підприємстві відповідача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.375, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: