КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8883/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року місто Київ

справа № 760/22881/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Яворського М.А.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 06 квітня 2015 року у розмірі 42635,12 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 18303,60 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 8970,40 грн., пені за прострочене зобов`язання - 12254,69 грн.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн. - 600 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 2006,43 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 06 квітня 2015 року ОСОБА_1 отрималакредит у розмірі 13000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказував, що 05 жовтня 2018 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на тарифний план «Універсальна Gold».

Зазначав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Посилався на те, що банк щодо зміни кредитного ліміту керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак остання з 01 листопада 2018 рокуумови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що підписана відповідачем анкета-заява свідчить про особисту згоду останньої з умовами кредитування та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

Зазначав, що відповідач після отримання картки, за умовами укладеного з банком договору, здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Зауважував, що враховуючи, що фактично отримані та використані кошти позичальником в добровільному порядку не повернуті, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за тілом кредиту.

Вказував, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням не тільки призводить до нехтування принципів платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та в цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Посилався на те, що банком надано всі належні та допустимі докази в підтвердження позовних вимог, а відповідачем розрахунок заборгованості не спростований.

17 червня 2020 року від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до положень статтей 526, 530, 610, ч.1 статті 612 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 квітня 2015 року ОСОБА_1 підписала заяву б/н, відповідно до якої відповідач отримала кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач зазначав, що відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.uaскладає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

05 жовтня 2018 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на тарифний план «Універсальна Gold».

На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунки заборгованості за договором №б/н від 06 квітня 2015 року станом на 29 травня 2015 року та станом на 15 липня 2019 року, копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів та копію паспорту відповідача, довідку про видачу кредитних карт, довідку про зміну умов кредитування, виписку по рахунку за період з 01 січня 1999 року по 18 вересня 2019 року.

Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) вона містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію.

Вказана анкета-заява не містить даних про умови кредитування, в тому числі - кредитний ліміт, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення позову щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею та штрафи за період невиконання зобов`язань за договором.

Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредита та простроченим тілом кредита колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18303,60 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8970,40 грн.

Позивач, на підтвердження своїх вимог надав суду два розрахунки заборгованості за договором №б/н від 06 квітня 2015 року станом на 29 травня 2015 року та станом на 15 липня 2019 року, довідку про видачу кредитних карт, довідку про зміну умов кредитування, виписки по рахунках за період з 01 січня 1999 року по 18 вересня 2019 року.

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачу було видано дві кредитні картки:

№ НОМЕР_1 - дата відкриття 06 квітня 2015 року, термін дії до 04/22;

НОМЕР_2 - дата відкриття 06 квітня 2015 року, термін дії до 11/18.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що:

старт карткового рахунку № НОМЕР_2 - 06 квітня 2015 року;

зміна кредитного ліміту 21 вересня 2017 року - кредитний ліміт 0,00;

зміна кредитного ліміту 21 вересня 2017 року - кредитний ліміт 500 грн.;

зміна кредитного ліміту 30 грудня 2017 року - кредитний ліміт 6000 грн.;

зміна кредитного ліміту 07 липня 2018 року - кредитний ліміт 13000 грн.;

зміна кредитного ліміту 16 лютого 2019 року - кредитний ліміт 0 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 06 квітня 2015 року вбачається, що у відповідача була відсутня заборгованість за вказаним договором, оскільки у графах «сальдо поточної заборгованості за кредитом» за період з 06 квітня 2015 року по 29 травня 2015 року вказано - 0.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 15 липня 2019 року у відповідача в період з 01 червня 2015 року по 08 березня 2018 року також була відсутня заборгованість за кредитом, заборгованість виникла з 14 березня 2018 року.

При цьому, з розрахунку заборгованості станом на 15 липня 2019 року та виписки по рахунку за період з 01 січня 1999 року по 18 вересня 2019 року вбачається, що відповідач здійснювала витрати кредитних коштів по рахунку за картками: № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та періодично вносила кошти на погашення кредиту.

З виписки по картці № НОМЕР_2 вбачається, що станом на 02 жовтня 2018 року у відповідача був залишок на картці у від'ємному розмірі - 13027,45 грн. та після закінчення строку дії вказаної картки, залишок заборгованості був переведений на картку № НОМЕР_1 (а.с.45-53 зворот).

Як вбачається з виписки по картці № НОМЕР_1 станом на 11 квітня 2019 року у відповідача був залишок на вказаній картці у від'ємному розмірі - 31418,71 грн. (а.с.53 зворот, 54).

З урахуванням права кредитора на власний розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за тілом кредиту, яка утворилася станом на 15 липня 2019 року у розмірі 18303,60 грн.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредита у розмірі 18303,60 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 8970,40 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що під борговими зобов`язаннями за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, платіж по кредиту включає в себе плату за користування кредитом, передбачену Тарифами.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що у розрахунку заборгованості позивач зазначав про погашення відсотків за рахунок кредиту.

З вищевикладеного вбачається, що в заборгованість за простроченим тілом кредита включена, крім іншого плата, яка передбачена Тарифами, однак доказів, які б підтверджували, що саме ці Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Тарифами ознайомилася, погодилася і мала на увазі відповідач, підписуючи заяву, банком не надано.

Крім того, позивачем не надано доказів щодо розміру відсотків за користування кредитом, які були погоджені з відповідачем.

А відтак відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита.

Оскільки відповідач фактично отримала кредит, користувалася ним, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредита у розмірі 18303,60 грн.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати у загальному розмірі 2061,71 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (824,68 грн. за подачу позову та 1237,03 грн. за подачу апеляційної скарги).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту - скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1Д, заборгованість по тілу кредиту у розмірі 18303 грн. 60 коп. та судові витрати у розмірі 2061 грн. 71 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: