ПОСТАНОВА

іменем України

22 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/3667/19

провадження № 22-ц/4809/275/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , Міськрайонна громадсько-політична газета «Олександрійський тиждень»,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2019 року у складі судді Крімченка С.А.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , Міськрайонної громадсько-політичної газети «Олександрійський тиждень» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та постановити нове судове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до вимог ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України).

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 11 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та Міськрайонної громадсько-політичної газети «Олександрійський тиждень» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації (а.с.1-2).

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.12).

Матеріали справи свідчать про те, що копію ухвали без руху отримав представник позивача ОСОБА_4 31 жовтня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.14).

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с.19).

Постановляючи оскаржувану ухвалу та повертаючи позовну заяви позивачу суддя дійшов висновку, що після отримання ухвали судді від 31 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_3 у встановлений строк не усунуто недоліки позовної заяви.

Апеляційний суд із викладеним не може погодитись, виходячи з такого.

Згідно з ч.ч.1-3 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтею 175 ЦПК України, згідно з пунктом 4 частини 3 якої позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зі змісту ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без руху убачається, що суддя вважає, що у такій категорії справ позов має бути пред`явлений не до Міськрайонної громадсько-політичної газети «Олександрійський тиждень», як зазначив позивач, а до редакції газети та зобов`язує подати нову редакцію позовної заяви до належного відповідача та зазначити необхідні реквізити юридичної особи.

Зокрема, посилається на роз`яснення, викладені у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до яких відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу (2782-12) редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

Отже, на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду суд зобов`язує ОСОБА_3 змінити склад учасників, зазначивши відповідачем редакцію відповідного засобу масової інформації.

Колегія суддів вважає, що на даній стадії така вимога є передчасною, оскільки заміна неналежного відповідача на належного може відбуватись на будь-якій стадії процесу після відкриття провадження і суд не може зобов`язати позивача замінити відповідача на ту чи іншу особу.

Крім того, слід зазначити, що також є передчасною вимога суду першої інстанції щодо зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України редакції газети, яка вказана відповідачем (якщо ця редакція має статус юридичної особи), або найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України юридичної особи, структурним підрозділом якої є редакція (у випадку якщо редакція не є юридичною особою), оскільки ОСОБА_3 не зазначено редакцію газети відповідачем.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Постановляючи ухвалу від 18 жовтня 2019 року суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач має право на обґрунтування своїх вимог саме тими обставинами, які він вважає за потрібне вказати в позовній заяві та вказує учасників, а також спосіб захисту його прав та інтересів, оскільки згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог.

Крім того, відповідно до положень статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд залишив поза увагою той факт, що остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу за діючим цивільним процесуальним законодавством віднесено не до стадії відкриття провадження по справі, а до стадії підготовчого провадження (ст. 189 ЦПК України).

Згідно зі ст. 197 ЦПК України саме у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Крім того, в ухвалі Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2019 року про залишення скарги без руху судом було вказано про необхідність зазначення позивачем даних щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до п.п.5,6,7 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Однак, як роз`яснено у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

У свою чергу, сама по собі відсутність даних щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, не може вважатись достатнім підґрунтям (за відсутністю інших підстав) для застосування таких процесуальних наслідків як повернення заяви, як формальної причини, що суперечить принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).

Апеляційний суд також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене вище суд першої інстанцій дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного вище апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції від 28 листопада 2019 року постановлена з порушення норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний