Справа № 132/2953/19
Провадження № 22-ц/801/1339/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 рокуСправа № 132/2953/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

Суддів : Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання надавати письмовий звіт про використання аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 травня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання надавати письмовий звіт про використання аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 серпня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 414.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в період шлюбу народилася донька ОСОБА_4 .

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22 травня 2017 року по цивільний справі №132/1260/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 призначено аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку починаючи з 28 квітня 2017 року.

На даний час позивач є працевлаштованою особою та з його заробітку регулярно та вчасно відраховуються аліменти на утримання дитини у встановленому судовим рішення розмірі.

У зв`язку із тим, що на даний час позивач постійно проживає у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, а його дружина з дитиною фактично у Іллінецькому районі Вінницької області він не має змоги всіляко здійснювати контроль за витрачанням сплачених аліментів виключно на користь дитини, тому просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не менше двох разів на рік надавати письмовий звіт про використання нею аліментів на утримання дитини.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати у виді судового збору у сумі 768,40 грн. залишено за позивачем.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки законодавством України не передбачена можливість покладення на особу, що отримує аліменти на утримання дитини, обов`язку надавати органу опіки та піклування звіту щодо використання аліментів з додаванням відповідних чеків.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано положення частини другої статті 5 ЦПК України, згідно якої у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22 травня 2017 року по цивільний справі №132/1260/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 призначено аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку починаючи з 28.04.2017 року, що підтверджується довідками про утримані аліменти від 08 серпня 2019 року.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, адже позовні вимоги не ґрунтуються на нормах законодавства України.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку.

Аналіз пункту 2 частини 2 статті 18 СК України дозволяє зробити висновок, що критерії правомірності примусу учасника сімейних відносин до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до статті 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Тлумачення статті 186 СК України свідчить, що на рівні закону на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як власною ініціативою органу, так і за заявою платника. Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2019 року, справа № 711/11054/17.

Тому відповідач у випадку нецільового використання грошових коштів, сплачених на утримання дитини, вправі звернутись до органу опіки та піклування з відповідною заявою щодо проведення перевірки.

У справі відсутні відомості про те, що платник аліментів звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України звертався.

Отже, Вінницький апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правових підстав для задоволення позову немає, а позивачем обрано невірний спосіб захисту, так як чинним законодавством, передбачений для платника аліментів інший спосіб захисту своїх прав, у випадку їх порушення одержувачем аліментів.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відтак сплачений судовий збір за її подання слід залишити за відповідачем.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 травня 2020 року у даній справі без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський