ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 705/3357/18
Провадження № 22-ц/821/36/20
категорія 331030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Нерушак Л. В., Карпенко О. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

зацікавлені особи - Головне управління пенсійного фонду України в Черкаській області, виконавчий комітет Уманської міської ради Черкаської області, в особі центру надання адміністративних послуг

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління пенсійного фонду України в Черкаській області, виконавчий комітет Уманської міської ради Черкаської області, в особі центру надання адміністративних послуг, про визнання особи безвісно відсутньою, (у складі головуючого Мазуренко Ю. В., присяжних: Кобець Л. І., Кравчук Л. М.),

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2018 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з початку 2011 року по березень 2012 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала однією сім`єю з громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його реєстрації по АДРЕСА_1 .

В січні 2012 року вони переїхали проживати до м. Умань Черкаської області та проживали у кв. АДРЕСА_2 . Від спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявник в заяві вказала, що в березні 2012 року їхні шлюбні відносини припинилися і ОСОБА_2 виїхав з місця їхнього спільного проживання, та з його слів, він мав намір повернутися за місцем своєї реєстрації в АР Крим, але куди в дійсності він поїхав їй не відомо.

Також, в заяві ОСОБА_1 зазначила, що деякий час ОСОБА_2 їй телефонував, цікавився життям їхньої дочки ОСОБА_3 , проте після анексії Криму, на початку 2015 року спілкування по телефону та зв`язок припинився і де він на даний час проживає їй не відомо.

Тому, 12.04.2018 ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до Уманського ВП ГУНП в Черкаській області про розшук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також посилається на те, що відповідно до довідки Уманського ВП ГУНП в Черкаській області № 4044 від 03.05.2018 та довідки № 7188 від 24.07.2018, на даний час Уманський відділ поліції проводить розшукові заходи направлені на встановлення місця знаходження громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, ОСОБА_1 в заяві вказала, що відповідно до акту обстеження квартири АДРЕСА_2 , комісія в складі голови правління ОСББ «Світанок», мешканки квартири ОСОБА_1 , сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , встановила, що ОСОБА_2 , 1987 року народження, в даній квартирі проживав без реєстрації з січня 2012 року по березень 2012 року, на даний час його місце проживання та перебування не відоме. Оскільки, ОСОБА_2 є рідним батьком дочки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , але він не приймає ніякої участі у її вихованні, а без його дозволу вона не має змоги повезти дитину за кордон на оздоровлення та отримувати соціальні виплати, що порушує і її права, як матері, і права дитини, тому вона змушена, з метою захисту прав доньки, звернутися з цією заявою до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що заявником ОСОБА_1 не надано достатніх доказів на підтвердження того, що громадянин ОСОБА_2 постійно проживав у АДРЕСА_2 , а в судовому засіданні встановлено, що за даною адресою він проживав з січня по березень 2012 року. Звернувшись до суду з відповідною заявою, ОСОБА_1 зазначила, що місце реєстрації ОСОБА_2 , про визнання якого безвісно відсутнім ставиться питання в заяві, - АДРЕСА_1 , де вони і проживали разом з ним в період з початку 2011 року, і куди він можливо поїхав після фактичного розпаду їхньої сім`ї. Також заявник в заяві зазначає те, що після переїзду до свого попереднього місця проживання ОСОБА_2 певний час цікавився життям їхньої спільної дочки ОСОБА_3 , проте після анексії Криму, на початку 2015 року спілкування по телефону та зв`язок з ним припинився і де він на даний час проживає їй не відомо. Заявником не було надано суду жодних відомостей щодо осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про нього, як то прямо передбачено чинним законодавством. Крім того, за заявою ОСОБА_1 розшукова справа стосовно ОСОБА_2 була заведена в м. Умань Черкаської області, не дивлячись на те, що їй було відомо, що його місце реєстрації і проживання АР Крим. Тому, той факт, що ОСОБА_2 припинив спілкування з заявником ОСОБА_1 та не виходить з нею на контакт, не дає прямих підстав вважати його безвісно відсутнім.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2019 року, постановити нове, про задоволення заяви ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що суд не звернув увагу на викладені нею обставини, які знайшли своє підтвердження в суді першої інстанції, зокрема, були досліджені письмові докази, а саме: паспорт громадянина України та ідентифікаційний код громадянки ОСОБА_1 , паспорт громадянина України та ідентифікаційний код громадянина України ОСОБА_2 з відміткою про місце його реєстрації - АДРЕСА_1 , свідоцтво про народження дочки ОСОБА_3 , довідку Уманського ВП ГУ НП в Черкаській області за вих. № 4044 від 03.05.2018, заяву про розшук ОСОБА_2 від 12.04.2018, довідку Уманського ВП ГУ НП в Черкаській області за вих. № 7188/18 від 24.07.2018, заяву про розшук ОСОБА_2 від 19.07.2018, акт обстеження квартири АДРЕСА_2 від 06.08.2018.

ОСОБА_1 вважає, що досліджені письмові докази, показання свідків, повністю підтверджують обставини та факти, які викладені нею у заяві, тому можна стверджувати, що в суді був доведений факт безвісної відсутності ОСОБА_2 з січня 2015 року.

Також скаржниця вказує, що сам факт реєстрації ОСОБА_2 на території АР Крим не є безумовною підставою вважати, що він повернувся до АР Крим за місцем своєї реєстрації.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надходження апеляційної скарги

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року справу призначено до розгляду на 9 січня 2020 року на 10:30 год. з повідомленням учасників справи про дату, час і місце розгляду справи. В подальшому на 23 січня 2010 року на 15:00 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

В заяві, що подана в порядку окремого провадження та в своїх поясненнях в суді ОСОБА_1 вказувала, що з початку 2011 року по березень 2012 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала однією сім`єю з громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його реєстрації по АДРЕСА_1 (доказів на підтвердження відповідного факту до матеріалів заяви додано не було і заявник не ставила питання про їх витребування).

У заявника ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22.03.2012, в якому батьком дитини вказаний ОСОБА_2 (а.с.8).

В заяві, що подана в порядку окремого провадження та в своїх поясненнях в суді ОСОБА_1 вказувала, що в січні 2012 року вона з ОСОБА_2 переїхала проживати до м. Умань Черкаської області та вони спільно, без реєстрації шлюбу, проживали у кв. АДРЕСА_2 .

Також, заявник в своїх поясненнях в суді зазначила, що в березні 2012 року їхні шлюбні відносини припинилися і ОСОБА_2 виїхав з місця їхнього спільного проживання та, з його слів, він мав намір повернутися за місцем своєї реєстрації в АР Крим, але куди в дійсності він поїхав їй не відомо. Деякий час ОСОБА_2 , після того, як покинув м. Умань, їй телефонував, цікавився життям їхньої дочки ОСОБА_3 , проте після анексії Криму, на початку 2015 року спілкування з ним по телефону та зв`язок припинився і де він перебуває на даний час та проживає їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила, що на початку 2012 року її сусідка ОСОБА_1 , яка проживає з нею в одному під`їзді на 3 поверсі, перебуваючи в стані вагітності, разом з ОСОБА_2 приїхали у м. Умань і ОСОБА_2 проживав за адресою АДРЕСА_2 , до березня 2012 року.

12.04.2018 ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до Уманського ВП ГУНП в Черкаській області про розшук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Уманського ВП ГУНП в Черкаській області № 4044 від 03.05.2018 та довідки № 7188 від 24.07.2018, на даний час Уманський відділ поліції проводить розшукові заходи направлені на встановлення місця знаходження громадянина ОСОБА_2 (а.с. 9, 12). При цьому, доказів з приводу проведених розшукових заходів Уманським ВП ГУНП в Черкаській області на протязі 2019 року до суду надано не було і в судовому засіданні представник заявника - адвокат Непокульчицький В. С. посилався на те, що такі дані в них відсутні.

Відповідно до акту обстеження квартири АДРЕСА_2 , комісія в складі голови правління ОСББ «Світанок», мешканки квартири ОСОБА_1 , сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , встановила, що ОСОБА_2 , 1987 року народження, в даній квартирі проживав без реєстрації з січня 2012 року по березень 2012 року, на даний час його місце проживання та перебування не відоме (а.с. 13).

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розшукова справа стосовно особи, яку заявник просить визнати безвісно відсутньою, була заведена в м. Умань Черкаської області, не дивлячись на те, що місцем реєстрації і проживання ОСОБА_2 є АР Крим. Доказів того, що громадянин ОСОБА_2 постійно проживав у м. Умань заявником надано не було. Місцем реєстрації ОСОБА_2 , про визнання якого безвісно відсутнім ставиться питання, є АДРЕСА_1 . Заявником не було надано відомостей щодо осіб (родичів, співробітників, тощо).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що відповідає обставинам справи.

Суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Колегія суддів, вважає за важливе відзначити, що правовий статус осіб, зниклих безвісти, визначається Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» та іншими законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі № 225/2576/17 зроблено висновок, що «Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування».

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Згідно ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

З аналізу вищезазначених норм права, суд першої інстанції вірно зазначив, що суд може визнати особу безвісно відсутньою за умови якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей, що вона проживає у своєму житлі, і місце її перебування має бути невідомим.

Звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім, ОСОБА_1 обґрунтувала як причину звернення необхідність отримання соціальної допомоги на дитину, а також необхідність виїжджати з дочкою за кордон.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 проживав у кв. АДРЕСА_2 Умані лише три місяці - з січня по березень 2012 року, і зі слів заявниці, він можливо повернувся до місця своєї реєстрації в смт. Масандра м. Ялта АР Крим.

Крім того, заяву про розшук вона подавала лише до Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, а тому їй надають відповіді, що останній у 2015 році поїхав до АР Крим та до даного часу не повернувся. З указаних довідок, виданих Уманським ВП також вбачається, що оперативно-розшукові заходи не проводяться на території анексованого Криму, що не дає підстав вважати його безвісно відсутнім.

Отже, зазначені обставини вказані у рішенні місцевого суду, з чим погоджується колегія суддів, не дають підстави вважати про безвісну відсутність ОСОБА_2 , оскільки жодним чином не перевірено фактичне місце реєстрації його в смт. Масандра, м. Ялта, АР Крим.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладено у мотивувальній частині, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновком суду щодо їх оцінки.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви з підстав її недоведеності.

Доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління пенсійного фонду України в Черкаській області, виконавчий комітет Уманської міської ради Черкаської області, в особі центру надання адміністративних послуг про визнання особи безвісно відсутньою, залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно-процесуальним законом.

Текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Л. В. Нерушак

О. В. Карпенко