Справа № 415/5639/19
Провадження № 22-ц/810/1130/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м.Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів: Авалян Н.М., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Департамент охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації - Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, Луганське обласне бюро судово-медичної експертизи

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Луганського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року ухвалене у складі судді Фастовець В.М. в м. Лисичанську Луганської області

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про стягнення заробітної плати та інших виплат, пов`язаних з трудовими правовідносинами,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст скарги

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про стягнення заробітної плати та інших виплат, пов`язаних з трудовими правовідносинами.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про стягнення заробітної плати та інших виплат, пов`язаних з трудовими правовідносинами вважано неподаною та повернуто позивачу на підставі ст.185 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 26.07.2019 зазначена позовна заява була залишена без руху, оскільки її було подано без додержання вимог передбачених ст. 175-177 ЦПК України, а саме несплата судового збору, і позивачу було надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десятиденний строк з дня вручення ухвали.

12 вересня 2019 року зазначена ухвала була одержана позивачем, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Лисичанського міського суду від 25 вересня 2019 р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору було відмовлено та позовну заяву повернуто позивачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з даною ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року скасувати та зобов`язати суд першої інстанції розглянути позовну заяву в іншому складі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо невідповідності позовної заяви вимогам ст. 175-177 ЦПК України. Також, суддею неправильно застосовано положення Закону України «Про судовий збір» при розрахунку суми судового збору та застосування критеріїв про визначення предмету спору. Суддею не вжито відповідних дій по врегулюванню питання про відстрочку оплати судового збору, його зменшення, тощо та не взято до уваги характер соціально значимих питань піднятих в позовній заяві та незаконно позбавлено його можливості вирішення спірних трудових питань в суді.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року відкрито провадження по справі, сторонам по справі роз`яснювалося право на подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 13 січня 2020 року справу було призначено до апеляційного розгляду.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, відповідачі до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на помилковому застосуванні норм процесуального права, а також не враховують закріплених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прав, зокрема, щодо права заявника на справедливий суд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За умовами частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 175 ЦПК України встановлені вимоги до позовної заяви.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно до ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановлюється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом встановлено, що в липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про стягнення заробітної плати та інших виплат, пов`язаних з трудовими правовідносинами.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 26.07.2019 зазначена позовна заява була залишена без руху, оскільки її було подано без додержання вимог передбачених ст. 175-177 ЦПК України, а саме не сплачено судовий збір за подання позовної заяви та позивачу було надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Зазначену ухвалу позивачем було отримано 12 вересня 2019 року та 17 вересня 2019 року подано заяву з клопотанням залишити частину позовних вимог, в задоволенні якої ухвалою Лисичанського міського суду від 22 вересня 2019 року було відмовлено.

24 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати або відстрочення його сплати, в обґрунтування якого зазначив, що він та його члени сім`ї є тимчасово переміщеними особами та на теперішній час у зв`язку з проживанням дружини та дітей в смт. Білокуракино, він вимушений винаймати та утримувати дім в смт. Білокуракино та квартиру в місті Лисичанську, а також дім в місті Луганськ та дачу в Станично-Луганському районі.

Ухвалою Лисичанського міського суду від 25 вересня 2019 р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору було відмовлено та ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Необхідність сплати судових витрат не визнається обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд першої інстанції не повідомив позивача про таку ухвалу суду, не запропонував йому сплатити судовий збір як наслідок відмови в задоволенні зазначеного клопотання та не продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви передчасно постановив ухвалу, якою визнав позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повернув її позивачу.

Такі процесуальні дії суду першої інстанції є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд.

Наведене є визначальним для висновку колегії суддів про допущені судом порушення процесуального закону, що потягло за собою ухвалення помилкового судового рішення.

Слід також звернути увагу на те, що згідно заяви ОСОБА_1 , позивач звернувся з заявою, поданої на виконання ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 26 липня 2019 року про залишення позовної заяви без руху, в якій просив : звільнити його від сплати судового збору або зменшити його суму, у разі неможливості зменшення або звільнення від сплати судового збору просив відстрочити його сплату на строк до ухвалення рішення по справі.

Проте, як вбачається з ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року, клопотання щодо звільнення або зменшення суми судового збору судом взагалі не вирішено, що є порушенням норм процесуального права.

Також, слід звернути увагу на те, що відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, крім іншого:

1)позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Структура заробітної плати визначається в ст. 2 Закону України «Про оплату праці», яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норма часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для працівників або посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість, а також за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які передбачені актами чинного законодавства або провадяться понад встановлені законодавством норми.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави вважати, що при винесенні ухвали від 26 липня 2019 року Лисичанським міським судом Луганської області про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з несплатою судового збору, зазначені положення ст.2 Закону України «Про оплату праці» не були враховані, що призвело до помилки у визначені суми судового збору, яка підлягає сплаті при зверненні до суду з відповідним позовом.

Також, згідно матеріалів справи позивачем було подано заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, з приводу чого Лисичанським міським судом ухвалою суду від 22 вересня 2019 року з посиланням на положення ст.185, 186 ЦПК України помилково в задоволенні цієї заяви було відмовлено.

Відповідно до положень ч.2 ст.185 ЦПК України, як вже було зазначено вище, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З аналізу зазначеної норми права вбачається, що отримав заяву про відмову від частини позовних вимог у суду були підстави повторно залишити позовну заяву без руху, вказав про спосіб усунення її недоліків, а саме викладення позовної заяви в новій редакції з урахуванням уточнених позовних вимог, що сприяло б правильному визначенню позивачем позовних вимог та вірному нарахуванню суми судового збору за подання позовної заяви.

Зазначенні порушення норм процесуального права призвели до помилкового висновку суду щодо повернення позовної заяви, як неподаної.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Що стосується вимог про зобов`язання суду першої інстанції розглянути позовну заяву в іншому складу, то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки вирішення цього питання не входить до повноважень апеляційного суду згідно норм ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 23 січня 2020 року.

Головуючий Ю.В. Єрмаков

Судді: Н.М. Авалян

В.М. Луганська