Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1871/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03.08.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої - судді Леньо В.В. при секретарі - Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Відділ реєстрації місця проживання Виноградівської міської ради, Закарпатської області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Відділ реєстрації місця проживання Виноградівської міської ради, Закарпатської області.

Позов мотивує тим, що їй на підставі договору дарування на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою, зареєстрований відповідач по справі, який являвся чоловіком її покійної дочки, і який після смерті її дочки знайшов собі іншу жінку і вже більше ні півтора року не проживає у вказаному будинку.

Факт реєстрації відповідача у вказаному житловому будинку порушує право позивачки щодо користування та розпорядження приватною власністю, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає, тому позивачка змушена звернутися за захистом до суду. Оскільки будинок належить позивачу на праві приватної власності, а відповідач фактично не проживає в даному будинку, та припинив користуватися житловим будинком, позивач вважає, що відповідач втратив право користування цим житлом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у ї відсутності, заявлені вимоги позову підтримує, проти розгляду справи без участі відповідача з винесенням заочного рішення незаперечує.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позов відповідач не подав.

У відповідності до порядку, встановленого ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 2003 року, позивач є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Разом з нею в даному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19-20).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 27.05.2020 року та Акту про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 27.05.2020 року, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за вказаною адресою, але більше ніж півтора роки у вказаному житловому будинку не проживає (а.с.9-10).

Так, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Таким чином відповідач втратив в установленому порядку право користування вказаним приміщенням жилого будинку.

Відповідно до ст. 391, 317, 319 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Як передбачено ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою та інші.

Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з роз`яснення, наданого Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року, Законом України від 11.12.2003р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З врахуванням вищенаведеного, вимога позову про визнання відповідача таким, що втратив право на користування будинком належному позивачу є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273, 280-282, 430, п.15.5 п.15 ч.1 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо