ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року

м.Суми

Справа №580/1195/19

Номер провадження 22-ц/816/1491/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Відділ комунального майна і приватизації виконавчого комітету Лебединської міської ради,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Шевченка Сергія Васильовича на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 02 червня 2020 року в складі судді Чхайло О.В., постановлене у м. Лебедин,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у травні 2019 року позивач, просила суд визнати недійсним з дати видання та скасувати рішення виконавчого комітету Лебединської міської ради від 20.12.2000 № 446 «Про видачу свідоцтва про право власності на приватизоване житло». Визнати недійсним з дати видання та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 3392 від 19.12.2000 видане відділом комунального майна і приватизації виконавчого комітету Лебединської міської ради.

Свої вимоги мотивувала тим, що її матері ОСОБА_5 було видано ордер на житлове приміщення № 143 від 16.10.1986 на право заняття житлового приміщення житловою площею 29,44 м2 за адресою: АДРЕСА_1 . До складу сім`ї основного квартиронаймача входили її доньки ОСОБА_6 , та позивач ОСОБА_1 , а також син ОСОБА_7 . Вказує, що за вказаною адресою вона зареєстрована та проживала до 2006 року, а потім почала проживати зі своїм чоловіком у с. Червлене. Вказує, що після смерті її чоловіка вона вирішила повернутися проживати у м. Лебедин разом із своїм сином ОСОБА_8 , а її мати залишилася проживати в с. Червлене, залишивши свою квартиру їм із сестрою. Вказує, що приїхавши до квартири виявила, що фактично у ній проживають квартиранти, а її сестра виїхала на постійне місце проживання в м. Суми. Адреса проживання сестри їй невідома, зв`язку із сестрою вона не підтримує. Звернувшись до відповідача з приводу встановлення осіб, які сформували право власності на квартиру вона дізналася, що з 2000 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 приватизована на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вказує, що рішення відповідача є незаконним з огляду на те, що вона у 2000 році була зареєстрована та фактично проживала у спірній квартирі, а тому приватизація без неї відбутися не могла.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 02 червня 2020 року позовні вимоги задоволено чатково.

Визнано недійсним з дати видання та скасовано рішення виконавчого комітету Лебединської міської ради від 20.12.2000 № 466 «Про видачу свідоцтв про право власності на приватизоване житло» в частині видачі свідоцтва про право власності на приватизовану квартиру ОСОБА_2 , яка зазначена у п.п. 104 п. 1 даного рішення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_4 - адвокат Шевченко Сергій Васильович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивач пропустила строки позовної давності, на що суд першої інстанції не звернув уваги. Зазначає, що фактично позивач дізналася про оскаржуване рішення та порушення її прав у 2012 році, оскільки саме в цей час вона приходила до ОСОБА_4 з невідомим чоловіком та влаштовувала сварки, про що свідчить довідка Лебединського відділення поліції. Однак своєчасно за захистом своїх прав до суду позивач не звернулася, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача та відповідача до суду не надходив.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали. Просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, та просила в її задоволенні відмовити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент приватизації спірної квартири позивач мала право на проживання в ній, а тому приватизація квартири без згоди позивача є такою,що здійснена з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, відповідачами не було доведено поза розумним сумнівом факту обізнаності позивача раніше ніж у 2019 році про приватизацію квартири. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку стосовно того, що не підлягають задоволенню вимоги відповідача щодо визнання недійсним з дати видання та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно №3392 від 19.12.2000 виданого відділом комунального майна і приватизації виконавчого комітету Лебединської міської ради, оскільки зазначені вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, а стороною позивача не заявлялося клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів - осіб, які набули права власності на житло на підставі вказаного свідоцтва і право яких фактично позивачкою оспорюється.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим комітетом Лебединської міської ради народних депутатів 16.10.1986 року видано ордер на ізольоване житлове приміщення № 143 на ім`я ОСОБА_5 . Згідно з вказаним ордером, склад сім`ї ОСОБА_5 становив 4 особи: ОСОБА_5 доньки ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 , а також син ОСОБА_7 (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про народження, позивач є донькою основного квартиронаймача ОСОБА_5 (а.с. 14).

Згідно з довідкою про державну реєстрацію від 06 березня 2019 року позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 26.01.2000 року по час видачі довідки. (а.с. 9).

21.12.2000 року ОСОБА_9 звернулася до органу приватизації із заявою про передачу їй у приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 99). До заяви ОСОБА_9 додала довідку про склад сім`ї, відповідно до якої у вказаній квартирі зареєстровано дві особи, а саме: ОСОБА_9 та її син ОСОБА_10 (а.с. 100).

Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 20.12.2000 року № 446 вирішено видати свідоцтва про право власності на приватизовану квартиру, зокрема ОСОБА_9 (порядковий номер рішення104).

Відповідно до довідки відділу комунального майна і приватизації управління економічного розвитку і торгівлі виконавчого комітету Лебединської міської ради, квартира що розташована за адресою: АДРЕСА_1 приватизована на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 13).

Згідно з довідкою Лебединського відділення поліції Сумського районного відділу поліції від 24.06.2019 року № 8493 ОСОБА_4 зверталася до працівників поліції за допомогою щодо вирішення виниклих проблем з приводу її сварок із сестрою ОСОБА_11 (а.с. 34).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині не застосування судом першої інстанції наслідків пропущення позивачем строків позовної давності до вимог щодо визнання недійсними та скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 3392 від 19.12.2000, виданого Відділом комунального майна і приватизації виконавчого комітету Лебединської міської ради, оскільки вказана вимога також була пред`явлена до неналежного відповідача, який не має статусу юридичної особи, а є відокремленим структурним підрозділом, що не може виступати в статусі відповідача по справі. Крім того, фактично позивачем оскаржується право власності на житло осіб, які набули його на підставі вказаного свідоцтва, однак до них відповідних вимог позивачем заявлено не було.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога, заявлена до відділу комунального майна і приватизації виконавчого комітету Лебединської міської ради щодо визнання недійсними та скасування Свідоцтв про право власності на нерухоме майно № 3392 від 19.12.2000 задоволенню не підлягає.

Разом з цим, звертаючись до суду з позовом, позивач просила суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Лебединської міської ради від 20.12.2000 № 446 «Про видачу свідоцтва про право власності на приватизоване житло», однак з матеріалів справи вбачається, що сам виконавчий комітет Лебединської міської ради», який є самостійним суб`єктом системи місцевого самоврядування, наділяється власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону, до справи в якості відповідача залучено не було. А відділ комунального майна і приватизації виконавчого комітету Лебединської міської ради оспорюване рішення не приймав, юридичною особою не являється, а є структурним підрозділом виконавчого комітету.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що позов було пред`явлено до неналежного відповідача.

За принципом диспозитивності цивільного судочинства згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до

цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Питання заміни неналежного відповідача належним вирішує суд першої інстанції відповідно до положень ст. 51 ЦПК України за клопотанням позивача, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Вирішуючи спір по суті, місцевий суд не звернув на це уваги і ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню в цій частині, з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з вказаних підстав, апеляційний суд не дає правової оцінки обґрунтованості позовних вимог, оскільки така оцінка може бути надана судом під час розгляду справи з належним відповідачем.

Скасування рішення та відмова у позові з вказаних підстав не позбавляє позивача права звернутися до суду з аналогічним позовом, до належних відповідачів, із залученням всіх осіб, прав, свобод та інтересів яких може стосуватися прийняте судове рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Шевченка Сергія Васильовича задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 02 червня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу комунального майна і приватизації виконавчого комітету Лебединської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Лебединської міської ради від 20.12.2000 № 446 «Про видачу свідоцтв про право власності на приватизоване житло»скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу комунального майна і приватизації виконавчого комітету Лебединської міської ради про визнання недійсним з дати видання та скасування рішення виконавчого комітету Лебединської міської ради від 20.12.2000 № 446 «Про видачу свідоцтв про право власності на приватизоване житло» відмовити.

В іншій частині рішення Лебединського районного суду Сумської області від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 липня 2020 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук