ЄУН № 336/344/20
пр. № 2/336/1246/2020
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії та встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_4 , в якому просять усунути перешкоди позивачам у користуванні та володіння будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов?язання ОСОБА_3 демонтувати дворову вбиральню, спорудити вбиральню на відстані не менше 20 метрів від житлового будинку літ. А, житлової прибудови літ. А1 та літньої кухні літ. Р-2 за адресою: АДРЕСА_1 , із облаштуванням вигрібної ями такої конструкції, яка запобігатиме фільтрації фекальних стоків у ґрунт; встановити на користь позивачів право строкового безоплатного сервітуту на користування частиною земельної ділянки шляхом надання права протягом 30 днів з 01 по 30 квітня 2020 року встановлювати будівельне обладнання, складувати будівельні матеріали та іншим чином використовувати частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3 , з метою впорядкування земельної ділянки позивачів та побудови паркану на межі між земельними ділянками від поворотної точки 19 до поворотної точки 24, визначений на кадастровому плані земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вказував Європейський суд з прав людини у рішенні «Креуз проти Польщі» за заявою № 28249/95 від 19.06.2001 «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети. Інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, встановлення обов?язку сплатити судовий збір у розмірі та порядку, передбачених чинним законодавством, є одним з засобів розумного та законного обмеження осіб від подання завідомо безпідставних позовів та є запорукою того, що позивач, звертаючись до суду з позовом та сплачуючи у зв?язку з цим судовий збір, має суб`єктивну впевненість в тому, що його права порушені та можуть бути захищені виключно в судовому порядку.

Так, у відповідності до положень ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, судовий збір має сплатити кожен з позивачів та у відповідності до кількості позовних вимог.

Оскільки позивачами заявлено три вимоги немайнового характеру: про зобов`язання демонтувати вбиральню; про зобов?язання спорудити вбиральню з певними вимогами до вигрібної ями; про встановлення сервітуту, тож розмір судового збору, який має бути сплачений кожним з позивачів становить 2522,40 гривень (840,8х3).

Натомість до поданої позовної заяви надано квитанцію про оплату судового збору лише позивачем ОСОБА_1 та у в сумі 840,80 гривень.

Статтею 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачам строк для усунення недоліків шляхом сплати судового збору у відповідності до положень чинного законодавства та надання платіжних документів на підтвердження сплати судового збору.

Позивачеві ОСОБА_1 належить доплатити судовий збір в сумі 1681,6 гривень, позивачеві ОСОБА_2 належить сплатити судовий збір в сумі 2522,4 гривень, та надати платіжні документи на підтвердження сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії та встановлення земельного сервітуту залишити без руху.

Надати позивачеві п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення вищезазначених недоліків.

Надіслати копію ухвали позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.І. Дацюк