ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6083/20 Справа № 201/7200/18 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Публічне акціонерне товариство Страхова компанія Універсальна про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів, моральної шкоди та судових витрат

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів, моральної шкоди та судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 19 березня 2018 року о 10.30 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ніссан Мурано», під час руху на перехресті вулиць Княгині Ольги і Ярослава Мудрого в м. Дніпро порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, скоїв бокове зіткнення з рухавшийся в тому місці транспортний засіб Ренж Ровер, що належить позивачу, в результаті якого останньому були завдані ушкодження, позивач постраждав, йому завдана значна матеріальна шкода, за що стосовно цієї особи порушено справу про адміністративне правопорушення, судом справа розглянута і винесено постанову. Винним у цій ДТП вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, є саме відповідач. Вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано матеріальну шкоду і моральну шкоду, він поніс витрати та інш. Позивач звернувся з цим питанням до відповідача, але фактично отримала відмову. Третя особа відшкодувала лише не значну частину витрат. Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати відповідач в повному обсязі в межах своєї відповідальності і просили стягнути вказану майнову і не майнову шкоду та судові витрати, задовольнивши позов у повному обсязі (а.с.3-5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.135-139).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючи на порушення судом норм матеріального права, а також неправомірне застосування практики Верховного Суду, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні втмоги задовольнити (а.с.144-150).

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Публічне акціонерне товариство Страхова компанія Універсальна про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів, моральної шкоди та судових витрат задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 8 908 грн. 05 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 1000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат (а.с. 159-164).

Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 191-196).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 19 березня 2018 року о 10.30 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ніссан Мурано», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , що належить йому ж (відповідачу), рухався на перехресті вулиць Княгині Ольги і Ярослава Мудрого в м. Дніпро, та перед здійсненням маневру не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров`ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням свого автомобіля, заходів для своєчасного зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв, не обрав безпечної дистанції, продовжив рух та скоїв зіткнення з рухавшимся в тому місці транспортний засіб «Ренж Ровер», державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 , скоївши ДТП.

В результаті вказаної ДТП автомобіль позивача отримав механічні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладеного на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника автомобіля Nissan Murano, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7331595 в ПАТ «СК «Універсальна», відповідно до якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн.(а.с.59).

Встановлено, що 16 травня 2018 року позивач отримала страхову виплату від ПАТ «СК «Універсальна» в розмірі 4 512, 58 грн згідно страхового акту 39260/1.

Як вбачається з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА ПРЕМІУМ» № 742 від 19 червня 2018 року, який дійсний протягом 3-х банківських днів, вартість ремонту автомобіля Land Rover Range Rover, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 49 507, 08 грн, в тому числі ПДВ у розмірі 8 251, 18 грн.

Відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна компанія» від 25 червня 2018 року вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля Land Rover Range Rover, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 29 777, 92 грн, значення коефіцієнту фізичного зносу 0, 700, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу складає 13 420, 63 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необгрунтованими та недоведеними.

З такими висновками суду 1 інстанції погоджується й колегія суддів, оскільки вони відповідають матеріалам справи та зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦКУ особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника автомобіля Nissan Murano, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7331595 в ПАТ «СК «Універсальна», відповідно до якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн.(а.с.59).

З матеріалів справи також вбачається, що 16 травня 2018 року позивач отримала страхову виплату від ПАТ «СК «Універсальна» в розмірі 4 512, 58 грн згідно страхового акту 39260/1. (а.с.50).

Зокрема в матеріалах цивільної справі відсутні будь-які докази стосовно того, що ОСОБА_1 зверталось до страхової компанії з повідомленням про незгоду з виплаченим розміром страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про необгрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу відповідно до ст. 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: