Постанова

Іменем України

22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 750/2008/18

провадження № 61-43653св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Баглай Андрій Іванович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 травня 2018 року в складі судді Коверзнева В. О. та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 30 липня 2018 року в складі колегії суддів: Козюри Л. В., Висоцької Н. В., Губар В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь, ОСОБА_3 27 вересня 2017 року вона звернулася до Першої Чернігівської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та дізналася, що її покійний дідусь склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Баглаєм А.І., та заповів все своє майно ОСОБА_2 . Вважає, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки посвідчений з порушенням норм Цивільного кодексу України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі втраченого спадкодавцем у 2012 році паспорту.

Враховуючи наведене, позивач просив визнати недійсним складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Баглаєм А. І. 19 липня 2017 року, реєстровий № 682.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 травня 2018 рокув задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів, що волевиявлення заповідача ОСОБА_3 в момент підписання заповіту на користь відповідача не відповідало його внутрішній волі, заповіт за формою і змістом відповідає вимогам статей 1247, 1248 ЦК України, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 30 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що під час вчинення оспорюваного заповіту нотаріусу був пред`явлений паспорт, на підставі якого встановлено особу заповідача, з`ясовано його волевиявлення щодо розпорядження майном на випадок його смерті та в порядку й за формою, встановленими законом, посвідчено заповіт.

Короткий зміст касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У жовтні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Відповідно до розпоряджень Верховного Суду від 19 березня та 16 квітня 2020 року призначені повторні автоматизовані розподіли вказаної судової справи.

У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що на день посвідчення приватним нотаріусом заповіту від 19 липня 2017 року особу ОСОБА_3 неможливо було встановити на підставі паспорту НОМЕР_1 , оскільки цей паспорт було втрачено ще в березні 2012 року, та з 10 січня 2014 року у ОСОБА_3 був інший паспорт громадянина України і виключно на підставі нього можна було встановити його особу при посвідченні заповіту. В справі немає жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 із 28 березня 2012 року по 19 липня 2017 року знайшов свій втрачений паспорт, що свідчить про обґрунтування судом рішення виключно на припущеннях такого факту. Крім того, судами безпідставно не застосовано до спірних правовідносин Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ та Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України.

Відзиви на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Позивач є онукою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заповіту від 19 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Баглаєм А. І. за реєстровим № 682, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті розпорядився, що усе майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, він заповів ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайною О. І. 27 вересня 2017 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини було заведено спадкову справу № 568/2017.

Лише після звернення до нотаріальної контори, ОСОБА_1 стало відомо, що її дідусем вчинено заповіт на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до змісту самого заповіту, під час його складання ОСОБА_3 було пред`явлено паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області 22 лютого 1996 року.

Згідно інформації, розміщеної на електронному сайті Державної міграційної служби, паспорт ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 , виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області 22 лютого 1996 року, визнаний недійсним у зв`язку з його втратою та отриманням нового паспорта серії НОМЕР_2 від 10 січня 2014 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, щокасаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Згідно з законом заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений, при цьому відсутність у заповідача паспорта громадянина України не може бути підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки в цьому випадку відповідно до статті 43 Закону України «Про нотаріат» визначальним для нотаріуса є саме встановлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, а не перевірка паспорта на його недійсність.

Аналогічних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України в своїй постанові від 26 грудня 2011 року № 6-73цс11.

Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог із підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Посилання в доводах касаційної скарги на те, що судами не взято до уваги та не враховано, що на момент посвідчення оспорюваного заповіту паспорт заповідача ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 був недійсним, не заслуговують на увагу, оскільки нотаріус в межах наданих йому повноважень встановив особу заповідача та дотримався порядку його вчинення.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

І. М. Фаловська

С. П. Штелик