Справа № 766/5595/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар Капітонова А.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою адвоката Петрової Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Петрова О.О. звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, у якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що 08.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №804/6/04/2008/840к/3017. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №804/6/04/2008/840к/3017, посвідчений 08.04.2008 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. за реєстровим № 1136, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку Банку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . 18.01.2019 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. за реєстровим №107. У зв`язку із чим, до Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені зміни щодо Іпотекодержателя квартири АДРЕСА_1 . В подальшому 22.01.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про наступне відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. за реєстровим №97. У зв`язку із чим, до Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені зміни щодо Іпотекодержателя квартири АДРЕСА_1 . Позивач, скориставшись своїм правом, визначеним п.п. 5.3., 5.4, Договору іпотеки від 08.04.2008 року, обрала для себе варіант звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі домовленості сторін на передачу Іпотекодержавтелю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку установленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Однак, позивач не має можливості зареєструвати своє право власності на предмет іпотеки, оскільки ОСОБА_2 перебуває в реєстрі боржників та має ряд обтяжень, у тому числі арештів, на все її майно.

Ухвалою від 20.04.2019 року про справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

10.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 08.04.2018 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №804/6/04/2008/840к/3017, посвідчений 08.04.2008 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. за реєстровим № 1136.

Відповідно до Договору іпотеки, Іпотекодавець передав в іпотеку Банку наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,1 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м. Відповідно Договору іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за Договором іпотеки, Банк має право на звернення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов Договору іпотеки та інших підстав, передбачених законодавством України.

18.01.2019 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. за реєстровим №107. У зв`язку із чим, до Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені зміни щодо Іпотекодержателя квартири АДРЕСА_1 .

22.01.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про наступне відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. за реєстровим №97.

Згідно витягу №157790527 від 27.02.2019 року до Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені зміни щодо Іпотекодержателя квартири АДРЕСА_1 .

У відповідності до 5.1. Договору іпотеки від 08.04.2008 року Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадках порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим договором.

Згідно п. 5.3. цього ж Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: Рішення суду; Виконавчого напису нотаріуса; Домовленості сторін на передачу Іпотекодержавтелю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку установленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; Права Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку установленому ст, 38 ЗУ «Про іпотеку».

На підставі п. 5.4. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах,передбачених п. 5.3. цього Договору. 22.01.2019 року позивач надіслала відповідачу письмову вимогу, згідно якої запропонувала останній повернути заборгованість за Кредитним договором № 804/6/04/2008/840к/3017 від 08.04.2008 року, і попередила про наслідки невиконання цієї вимоги.

01.02.2019 року ОСОБА_2 надала нотаріально завірену письмову згоду на задоволення вимоги Іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_1 .

У відповідності до договору про наступне відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним 22.01.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , вартість квартири АДРЕСА_1 становить 297950,00 грн.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, що передбачено ст. 182 ЦК України.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, повинно враховуватись, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На підставі наявних у справі матеріалів, суд приходить до висновку, що відповідач у справі, володіє предметом спору, квартирою АДРЕСА_1 , право власності було зареєстровано у відповідності до законодавства діючого на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004, встановлено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», яке вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Натомість позивач не обґрунтувала, яким чином саме відповідач порушує суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси позивача, у зв`язку з чим вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, так як судом встановлено, що остання не є власником майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, в п.167 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (Заява № 19336/04) Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» п. 58). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Варнави Карини Сергіївни2 проти Франції», від 22 вересня 1994 року, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Суд, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог у відповідності до ст.76 ЦПК України та оцінивши їх за правилами ст. 81, 89 ЦПК України, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки Позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що нею вчинялися дії спрямовані на реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно. Суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин, обраний позивачем спосіб захисту свого права.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10-11, 76-83, 95, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви адвоката Петрової Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції до Херсонського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.М.Єпішин