Ухвала

30 липня 2020 року

м. Київ

справа №761/869/20

провадження № 61-10241ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

27січня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 , подана представником - ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Заява обґрунтована тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки право власності на спірне майно зареєстроване за відповідачем, а тому, він має можливість відчужити його на користь третіх осіб з метою уникнення його поділу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно:

- квартиру

АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 ;

- 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 ;

- групу приміщень № НОМЕР_3, НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- гараж (машиномісце) № АДРЕСА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- транспортний засіб Mitsubishi Outlander, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN номер: НОМЕР_2 .

15 липня 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року, у якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому ставить питання про поділ майна подружжя.

Враховуючи, що предметом позову по даній цивільній справі є суспільно нажите майно подружжя, і єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та зважаючи, що відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача та враховуючи можливий негативний вплив, наслідки і ризик можливого відчуження належного відповідачу нерухомого майна на відновлення порушеного права позивача, колегія суддів суду апеляційної інстанції вірно вважала за можливе забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне майно.

Апеляційний суд правомірно дійшов висновку, що заявником наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно не відповідає вимогам закону.

Застосований судом вид забезпечення позову захищає права позивача на випадок можливого ухвалення рішення на його користь.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Верховний Суд критично розцінює пояснення представника відповідача щодо неналежності доказу - роздруківки з сайту продажу нерухомості, оскільки сама позивач могла його створити з метою забезпечення позову, так як з роздруківки вбачається, що оголошення про продаж було виставлене (2019 рік) ще до звернення до суду з позовом про поділ майна та подання заяви про забезпечення позову. Крім того, стороною відповідача не було надано жодного доказу на спростування інформації викладеної у оголошені про продаж.

Доводи касаційної скарги щодо ненадання судом апеляційної інстанції належної оцінки в порушення норм процесуального права відсутності доказів на підтвердження права власності позивача на спірне майно та доказів вибуття спірного майна з власності позивача не можуть касаційним судом прийматись до уваги, оскільки стосуються питань розгляду судового спору по суті позовних вимог та зводяться до встановлення обставин і переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать правовим висновкам викладеним у постановах Верховного Суду, оскільки вони стосуються інших конкретних обставин, їх зміст не свідчить про можливість застосування відповідних висновків у цій справі.

Крім того, доводи касаційної скарги аналогічні доводам, якими представник заявника мотивував заперечення на апеляційну скаргу та були предметом апеляційного розгляду.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року є необґрунтованою, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко