ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 392/378/16-ц

провадження № 22-ц/4809/126/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В.В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Тимченко Сергій Віталійович

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник - адвокат Яшан Юлія Борисівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Яшан Юлії Борисівни в інтересах ОСОБА_3 та апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2019 року у складі судді Кавун Т. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису),

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Зазначав, що 30 травня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки площею 11,4166 га, кадастровий номер :02:002:1098, розташованої на території Мар?янівської сільської ради Маловисківського району, зареєстрований 28 липня 2015 року строком на 20 років до 2035 року. 28 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на цю ж земельну ділянку. Перед реєстрацією договору емфітевзису приватним нотаріусом скасовано державну реєстрацію договору оренди від 30 травня 2015 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 .

Просив визнати недійсним з моменту укладення договір про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2016 року за клопотанням представника позивача у справі призначено судово-технічну експертизу (т.1 а.с.94-95).

12 грудня 2016 року до суду надійшов висновок експерта № 1552 від 30 листопада 2016 року (т.1 а.с.103-110).

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30 березня 2017 року за клопотанням представника позивача у справі призначено судово-технічну експертизу (т.1 а.с.134-136).

28 серпня 2018 року до суду надійшов висновок експертів № 7003/17-33/7242/17-31/7243/17-39 від 17 серпня 2018 року (т.1 а.с.206-232).

23 жовтня 2018 року до суду надійшов висновок експертів № 7002/17-34/21857?21860/18-34 від 17 жовтня 2018 року (т.1 а.с.237-248).

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2018 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 (т.2 а.с.13).

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення договір про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Суд дійшов висновку, що позивач не мав наміру укладати з ОСОБА_2 угоду про припинення дії договору довгострокової оренди земельної ділянки за згодою сторін.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що із змісту рішення вбачається, що суд надав перевагу та взяв до уваги висновок експерта від 17 жовтня 2018 року, однак у рішенні відсутні мотиви відхилення висновку експерта від 31 листопада 2016 року. Позивач зазначав, що згоду на розірвання договору оренди не надавав, будь-яких угод, направлених на розірвання договору оренди між сторонами не підписувалося, а договір емфітевзису прямо порушує його право власності на земельну ділянку в частині її користування. Також він не надав будь-яких доказів того, що угода про припинення дії договору довгострокової оренди земельної ділянки б/н від 30 травня 2015 року за згодою сторін, визнана судом недійсною, а також, що він не підписував цей договір, оскільки він не ставив питання про призначення почеркознавчої експертизи. Жодних доказів того, що між позивачем та ОСОБА_2 продовжувалися орендні відносини після укладення договору від 30 травня 2015 року позивач не надав. Договір оренди від 30 травня 2015 року втратив чинність, оскільки був розірваний за згодою сторін. ОСОБА_2 вже не є власником земельної ділянки, оскільки до розгляду справи здійснила обмін земельними ділянками із ОСОБА_4 . Тому належним відповідачем є саме ОСОБА_4 . Однак клопотання про залучення до участі у справі належного відповідача позивачем під час розгляду справи заявлено не було. Оскільки позивач пред?явив позов до неналежного відповідача, суд повинен був відмовити в позові саме з цих мотивів. Також зазначає, що позивач не заявляв вимоги про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди і вона є чинною, а договір оренди з позивачем припиненим.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що 30 грудня 2015 року між нею та позивачем було підписано угоду про припинення дії договору довгострокової оренди земельної ділянки від 30 травня 2015 року за згодою сторін. Висновок суду про підробку цієї угоди є неправильним. Договір оренди від 30 травня 2015 року втратив чинність, оскільки був розірваний за згодою сторін. Також вона вже не є власником земельної ділянки, оскільки до розгляду справи здійснила обмін земельними ділянками із ОСОБА_4 . Проте суд розглянув справу по суті без з?ясування того, хто є належним відповідачем та помилково вважав її належним відповідачем за заявленими позовними вимогами.

Апеляційне провадження відкрито 22 листопада 2019 року (т.2 а.с.131), ухвалою від 04 грудня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 18 грудня 2019 року (т.2 а.с.144), за клопотанням адвоката Яшан Ю.В. розгляд справи відкладено на 21 січня 2020 року (т. 2 а.с.173-176,183).

Відзиви на апеляційні скарги не надійшли.

В засіданні апеляційного суду представник відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Яшан Ю.Б. підтримали доводи апеляційної скарги, а позивач ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки рішення суду є справедливим.

Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку (т.2 а.с.145, 148,186, 194, 196,200).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які прибули в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір довгострокової оренди земельної ділянки площею 11,4166 га, кадастровий номер :02:002:1098, розташованої на території Мар?янівської сільської ради Маловисківського району, зареєстрований 28 липня 2015 року строком на 20 років до 28 липня 2035 року (т.1 а.с. а.с. 9-12, 13-14).

30 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено угоду про припинення дії довгострокової оренди земельної ділянки площею 11,4166 га від 30 травня 2015 року за згодою сторін (т.1 а.с.77). За заявою ОСОБА_2 30 грудня 2015 року приватним нотаріусом Бабіч Л.Ю. здійснена державна реєстрація припинення права оренди земельної ділянки (т.1 а.с.43).

28 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено та нотаріально посвідчено договір про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) земельної ділянки площею 11,4166 га, кадастровий номер :02:002:1098, розташованої на території Мар?янівської сільської ради Маловисківського району, зареєстрований 28 січня 2016 року строком на 7 років з правом пролонгації (т.1 а.с.18,55-56).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

На укладений та зареєстрований в установоленому законом порядку договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Предметом спору в цій справі є виключно визнання недійсним договору про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) земельної ділянки.

Позов про визнання недійсною укладеної та зареєстрованої 30 грудня 2015 року угоди про припинення дії довгострокової оренди земельної ділянки площею 11,4166 га від 30 травня 2015 року за згодою сторін позивач не подавав.

Також матеріалами справи підтверджується, що 05 лютого 2016 року право приватної власності на земельну ділянку площею 11,4166 га, кадастровий номер :02:002:1098, розташованої на території Мар?янівської сільської ради Маловисківського району зареєстровано за ОСОБА_4 , зазначено, що зареєстровано обмеження у використанні земельної ділянки, вид обмеження право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) з 28 січня 2016 року (т.2 а.с.66).

Суд першої інстанції задовольняючи позов про визнання договору про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) земельної ділянки, не звернув уваги на те, що власником цієї земельної ділянки є вже не відповідач ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 , який не брав участі у розгляді справи, разом з тим ухвалене судове рішення стосується його прав і обов`язків, як власника спірної земельної ділянки.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача залучити до участі в ній співвідповідача. Позивач такого клопотання не подавав. На стадії апеляційного розгляду справи правила щодо залучення співвідповідача не можуть бути застосовані.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Крім того апеляційний суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 570/3439/16-ц, провадження № 14-512 цс 18, постанова від 12 грудня 2018 року зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

З огляду на те, що позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів та стосується прав і обов`язків нового власника спірної земельної ділянки, який не був залучений до участі у справі, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 .

В межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не дає оцінки доведеності чи недоведеності позовних вимог, оскільки рішення суду підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права.

Ця відмова в позові не є перешкодою для звернення позивача з позовом до всіх належних відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2019 року.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко