Провадження № 2/522/5112/20
У Х В А Л А

30 липня 2020 року Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання передати майно в оренду,

ВСТАНОВИВ:

До суду 24.06.2020 року надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання передати майно в оренду.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року позову було залишено без руху. Недоліки позову були усунуті представником позивачів 29.07.2020 року.

Дослідивши матеріали позову, суд приходить до висновку, що остання не може бути прийнята до її розгляду у порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Частиною 1статті 19 ЦПК визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У частині другій статті 4 ГПК України (у редакції від 15.12.2017 року) закріплено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

За частиною першоюстатті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Суд вбачає, що предмет позовних вимог є вимоги про зобов`язання відповідачів передати у користування позивачам частини нерухомого майна нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , пл.. 78,15 кв.м.. Суд вбачає, що такі вимоги заявлені позивачами у зв`язку з не виконанням відповідачами умов укладеного між сторонам договорів оренди.

При цьому, дослідивши додані до позову матеріали, суд вбачає, що відповідні договори оренди, на виконання яких позивачі просять зобов`язати передати їм нерухомість, були укладені між ними як фізичними особами-підприємцями. Вказаний договір є господарським зобов`язанням в розумінні ст. 173 ГК України.

Враховуючи, що сторонами за договорами є фактично фізичні особи-підприємці, спір щодо виконання зобов`язань за договором оренди, відноситься до юрисдикції господарських судів та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, в порушення вказаних положень закону ця позовна заяви подана до Приморського районного суду м. Одеси для її розгляду за правилами цивільного судочинства.

П. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилом ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання передати майно в оренду, оскільки позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України роз`яснити позивачу, що розгляд даного позову повинен здійснюватись за правилами господарського судочинства.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 186, 258-261, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання передати майно в оренду.

Роз`яснити право позивача на звернення в порядку господарського судочинства.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України м. Одеси в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Черняховського 6, , повернути повністю позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок), який було сплачено згідно квитанції №0.0..1 від 22.07.2020 року.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України м. Одеси в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Черняховського 6, , повернути повністю позивачу ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок), який було сплачено згідно квитанції №0.0..1 від 22.07.2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Копію ухвали разом із позовними матеріалами надіслати позивачу. Копію позовної заяви залишити в матеріалах справи.

Суддя Л.В. Домусчі