Справа № 203/4100/19
Провадження № 2/0203/316/2020
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

за участі секретаря Давіденко Ю.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному порядку у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення від сплати заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 пред`явив зазначений позов на предмет звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, стягуваним з нього на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-2187/2010, що виникла за період з 27 травня 2010 року по 01 грудня 2017 року у розмірі 62314,54 грн. з тих підстав, що після ухвалення вказаного рішення стосунки з відповідачем покращилися, вони стали проживати однією сім`єю і відповідач запевнила його, що наявність рішення про стягнення аліментів є формальністю та вона не буде звертатись до виконавчої служби, проте після того, як сімейні стосунки погіршилися і сім`я у 2017 році остаточно розпалася, відповідач 01 жовтня 2019 року пред`явила виконавчий лист до примусового виконання в Центральний відділ ДВС, після чого постановою державного виконавця 01 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження і розрахована заборгованість, проте у цей період вони з відповідачем вели спільне господарство, мали спільний бюджет, у зв`язку з чим відповідач не мала права на одержання у цей період аліментів, оскільки утримувались діти із спільного сімейного бюджету, що вважає обставиною, що має істотне значення і є підставою за ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення від заборгованості по аліментам.

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 17 грудня 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином.

Відповідач 14 лютого 2020 року подала відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі з тих підстав, що позивач не виконував належним чином свої зобов`язання зі сплати аліментів та утримання двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча знав про рішення суду, про отримання нею виконавчого листа, які просив не пред`являти до примусового виконання одразу, оскільки на той час мав заборгованість зі сплати аліментів на дитину від першого шлюбу і все його мано було під арештом, тому, зважаючи на те, що особистого житла вона не мала, іти їй було нікуди, підтримки вона з малолітніми дітьми не мала, вона образу після отримання виконавчого листа не звернулась до відділу ДВС. На деякий час позивач змінив свою поведінку та ставлення до сімейних обов`язків на краще, проте це тривало недовго, після чого вони хоч формально і проживали на одній території, проте шлюб мав формальний характер, всі витрати з утримання дітей несла виключно вона самостійно, оскільки стала працювати, заробляти кошти на життя, а позивач проживав в селі, не працював, родину не утримував, а у грудні 2017 року взагалі змусив її з дітьми покинути квартиру, де вони мешкали. Оскільки виконавчий лист зберігався за місцем мешкання, то доступ до нього мав позивач, в результаті чого цей документ було втрачено і вона змушена була звертатись з цього питання до суду. Не зважаючи на те, що старша донька має інвалідність та постійно потребує лікування, позивач таких витрат не ніс, не працював, аліменти не давав на дітей, а тепер не вважає за потрібне ці кошти виплатити на користь дітей на їх же утримання, з урахуванням того, що старша дитина продовжує навчання у ВНЗ у м. Львові, а молодша донька займається спортом, музикою, що потребує також істотних витрат. Крім того, відповідач зазначила про те, що з лютого 2018 року позивач заборгованість по аліментам визнав та почав сплачувати її, оскільки іншого призначення та за інший період він не вказував. З урахуванням викладеного просила в позові відмовити.

28 квітня 2020 року позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому виклав свої доводи на спростування доводів відповідача, зазначивши, що він просить звільнити його від заборгованості за період з 27 травня 2010 року по 30 листопада 2017 року з підстав добровільної сплати аліментів з грудня 2017 року, тобто з моменту окремого проживання, а також з підстав наявності у цей період спільного бюджету. Також вказав, що мав власний бізнес із заготівлі і переробки чорного та кольорового металобрухту, займався будівництвом, з 2002 року розпочав роботу на маршрутному таксі, з оформленням транспортного засобу та ліцензії на ім`я відповідача, проте з 2008 року фінансова криза спричинила припинення вказаного бізнесу. Після чого він постійної роботи не мав і заробляв перевезенням пасажирів власним автобусом. За спільним рішенням вони з відповідачем вирішили займатися домашнім господарством з вирощування домашньої худоби поросят, гусей, качок, курей, які він став розводити в с. Кулебівці, привозив в сім`ю м`ясо, птицю, фрукти, овочі протягом 2013-2016 років. Після народження другої дитини його батьки, знаючи про матеріально скрутне становище, надали фінансову допомогу у 25000,00 грн. Також зазначив, що він приймав участь у вихованні молодшої дитини, водив її на плавання, танцювального гуртка, заняття з музики. Оскільки до грудня 2017 року відповідач не пред`являла виконавчий лист до виконавчої служби, то підстав для нарахування заборгованості немає, з урахуванням також того, з грудня 2017 року він став сплачували аліменти відповідачу. Крім того, позивач висловив сумніви у своєму батьківстві другої дочки ОСОБА_5 .

27 травня 2020 року відповідач подала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якій виклала свої доводи та міркування на спростування доводів і міркувань позивача, вказавши, що другу дитину вони довго планували і чекали, ця дитина стала дуже бажаною, тому викладені сумніви позивача у своєму батьківстві безпідставні. Крім того, кошти на придбання худоби для розведення, годування, утримання були надані із зароблених нею коштів, оскільки вона працювала головним бухгалтером ТОВ «Торовий дім «Юг-стекло», тоді як позивач взагалі не працював і коштів не мав, а тим більш не сплачував ніяких аліментів. Також зазначила, що розведення худоби та птиці, в що вона вкладала власні кошти, не може свідчити про виконання рішення суд про стягнення аліментів на утримання дітей, а її прохання про фінансову допомогу на дітей позивач залишав без реагування, тоді як виключно вона докладає максимальних зусиль, постійно працює, іноді на декількох роботах одночасно, для оплати усіх потреб дітей, навчання, розвиток у гуртках та виявлених здібностей у музиці, спорті.

Третя особа, отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з додатками, заяв по суті справи не подавала, направивши на виконання ухвали суду детальну довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом 2-2187/2010 від 30 вересня 2010 року.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала повністю та наполягала на відмові у позовних вимогах з наведених у відзиві та запереченнях на відповідь підстав, зазначивши додатково, що покращення взаємних відносин, спроби позивача налагодити сімейні відносини, виконання ним батьківських обов`язків дійсно мало місце у 2012 та 2013 році, проте фактично аліменти не сплачувались ним ніколи, а ті кошти, що іноді він мав, були вкрай рідко і дуже незначними з огляду на визначений судом розмір аліментів та необхідний для утримання дітей.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, причин неявки суду не повідомила, про відкладення розгляду не клопотала, що за таких обставин не перешкоджає суду розглянути справу у відсутності третьої особи.

Свідок ОСОБА_6 , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що доводиться позивачу матір`ю, а відповідачу колишньою свекрухою, у зв`язку з чим син з дружиною і дітьми приїжджали завжди на день народження до них, зокрема, до 2017 року 01 жовтня щороку. Син, ОСОБА_1 , починаючи з 2010 року завжди намагався працювати, проте це не вдавалося, тому він став займатися сільським господарством, у зв`язку з чим жив в с. Кулебівка. З чого складався сімейний бюджет і як розподілялися кошти в сім`є сторін їй не відомо, як і не відомо, як вони організовували своє сімейне життя, оскільки вона проживає окремо від сина і його дружини. Коли вони з чоловіком мали можливість, то завжди допомагали коштами сину, надали кошти на поїздку на море, зокрема, від продажу належної їм квартири ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Кривому Розі.

Свідок ОСОБА_7 , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суду повідомила, що є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим їй відомі обставини її та її сестри ОСОБА_5 утримання. Так, оплачувала усі витрати на навчання, лікування, одяг завжди мати ОСОБА_2 , оскільки батько ні як не міг знайти роботу. В дитячий садок, на гуртки, тощо, вона допомагала матері водити молодшу сестру. У 2012-2013 році жив вдома, разом з ними, а потім у 2014-2016 роках жив в селі, вирощував худобу. У 2016 році вона поїхала на навчання до м. Львова, приїжджала на канікули. Раз на рік батько купляв їй пару взуття. У 2017 році батько сказав їй та матері з Уляною збирати речі і виїжджати з його квартири, після чого вони поїхали. Стосунки у сім`ї були можна сказати, що сімейного характеру, але дуже своєрідні, батьки проживали нарізно, хоч і спілкувались.

Заслухавши усні пояснення сторін, показання свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відмову в позові з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 30 вересня 2010 року у цивільній справі №2-2187/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог; вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на утримання дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 25 травня 2010 року і до повноліття дітей (а.с.11).

Рішення не оскаржувалось і набрало законної сили 12 жовтня 2010 року.

04 жовтня 2010 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська виданий виконавчий лист №2-2187/2010.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2019 року, що набрала законної сили 18 вересня 2019 року, заяву ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа задоволено; постановлено видати дублікат виконавчого листа, виданого на виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2010 року у цивільній справі №2-2187/2010відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ј частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 27 травня 2010 року і до досягнення дітьми повноліття.

01 жовтня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Ковтюх Є.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60186187 з примусового виконання виконавчого листа №2-2187/2010, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська (а.с.16).

За даними розрахунку заборгованості за цим виконавчим листом, проведеним державним виконавцем станом на 01 квітня 2020 року, ОСОБА_8 за період з 27 травня 2010 року по 01 квітня 2020 року має заборгованість в розмірі 69987,54 грн., з яких за період з 27 травня 2010 року по 01 грудня 2017 року 62314,54 грн. (а.с.90-92).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Питання звільнення від сплати заборгованості за аліментами врегульовано статтею 197 СК України.

Так, відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Так, звертаючи до суду з вимогами про звільнення від заборгованості за період з 27 травня 2010 року по грудень 2017 року позивач підставою звернення з такими вимогами визначив передбачену ч.2 ст. 197 СК України іншу обставину, що має істотне значення, а саме, те що він проживав однією сім`єю з відповідачем та мав з нею спільний бюджет, з якого утримувались діти.

Разом з тим, така обставина не є виключною обставиною, що тягне неможливість виконання рішення суду про стягнення аліментів у частці від заробітку, а належних, допустимих, достатніх доказів виконання судового рішення позивач не надав. Доводи позивача про те, що він займався вирощуванням худоби, птиці на суть аліментних зобов`язань, визначених рішенням суду не впливають, оскільки в порядку ч.2 ст. 181 СК України питання утримання дітей сторони за спільною згодою вирішити не змогли, а тому це питання розв`язане в поряду ч. 3 ст. 182 СК України вже за рішенням суду, яким визначний спосіб участі батька в утриманні дітей і це рішення не скасоване, має законну силу.

Ведення домашнього господарства, заняття тваринництвом не може бути підставою для звільнення особи від заборгованості за аліментами, визначеними судом, з огляду на те, що обсяг доходу від цієї діяльності доказами не підтверджений, при цьому, в центрі зайнятості з питання працевлаштування позивач не перебував і встав на облік лише 28 травня 2020 року, про що свідчить довідка Державного центру зайнятості Дніпровського МЦЗ від 03 червня 2020 року.

Крім того, як визнано сторонами і узгоджується з показаннями свідків з 2010 року по 2012 року сім`я не ладнала і сімейні відносини відновлені були у 2012 році і тривали до 2013 року, після чого позивач став більшою частиною проживати в селі у зв`язку з заняттям тваринництвом, а відповідач працювала у м. Дніпрі, що підтверджується трудовою книжкою в копії, та отримувала заробітну плату у грошовій формі. Проте вказані обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду про стягнення аліментів або про припинення таких зобов`язань з утримання дітей, визначених судом.

Доводи позивача про те, що він приймав участь в утриманні дітей у натуральній формі, а не грошовій, висновків суду про відсутність виключних підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення від заборгованості за аліментами не спростовує, оскільки відповідач про ухвалене рішення про стягнення з нього аліментів у грошовій формі в розмірі ј частці доходів був обізнаний, проте з вимогами про зміну способу виконання цього рішення як це передбачено ст. ст.181, 192 СК України не звертався, тоді як згідно ч.1 ст.1291 Конституції України, ст. 18 ЦПК України рішення суду є обов`язковим для виконання, а тому, рішення суду від 30 вересня 2010 року мало позивачем виконуватись, доки такий обов`язок не припинений за рішенням суду (ст. 188 СК України) або у зв`язку з повноліттям кожного з дітей, або у зв`язку з укладенням договору відповідно до ст. 190 СК України.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини восьмої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 756/13754/14-ц.

Разом з тим, сам по собі розмір заборгованості за аліментами за період з 27 травня 2010 року по грудень 2017 року 62 314,54 грн. сторонами не оспорений, і позивач питання про зміну розміру заборгованості за вказаний період не ставив та таких вимог не заявляв, у зв`язку з чим суд не перевіряє правильність обчисленої державним виконавцем заборгованості з урахуванням положень ст.194 СК України (в редакції на час виникнення спірних відносин та в редакції на час пред`явлення виконавчого листа до виконання) та ч. 1 ст.58 Конституції України, ч.2 ст. 5 ЦК України, ст. 8 СК України про дію закону у часі в частині положень про те, що закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що частина 1 ст.194 СК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018), норми якої передбачають, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, - набула чинності з 28 серпня 2018 року.

До 28 серпня 2018 року частина 1 ст. 194 СК України передбачала, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Разом з тим, позивач не ставив питання невідповідності вимогам закону розміру обчисленої заборгованості за певний період, вимагаючи звільнення його взагалі від заборгованості відповідно до ч.2 ст. 197 СК України, вимоги про що судом згідно ст. 4 ,ч.1 ст .13 ЦПК України розглянуто в заявлених позивачем межах з урахуванням принципу диспозитивності за ч.3 ст. 13 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами такої виключної обставини, яка б свідчила про наявність підстав для звільнення від заборгованості по аліментам, передбаченої ч.2 ст .197 СК України, а питання про зміну розміру аліментів, неправильність розміру і періоду її обчислення, розрахованих державним виконавцем позивач ні перед державним виконавцем не ставив, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 3 ,4, 11-13, 81, 141, 209, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення від сплати заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено і підписано 29 липня 2020 року.

Суддя О.В. Колесніченко