1Справа № 335/3274/18 2/335/66/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А., Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису № 13337 вчиненого 01.12.2017 р. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову вказає що, 19 лютого 2018 року Вознесенівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження № 55823548 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 01.12.2017 року Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрованим за р. № 13337 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № ZPD0G8 від 29 квітня 2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 01.08.2017 року, грошових коштів у сумі 2 122 551,12 грн. (два мільйони сто двадцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 12 коп. з урахуванням : - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 200 889,09 грн.; - заборгованості за відсотками у розмірі 539 172,02 грн.; - заборгованості з пені у розмірі 1 189 530,82 грн.; - заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 192 959,19 грн., стягнення здійснюється за період з 29 квітня 2008 року по 01 серпня 2017 року.

Вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, під час звернення до нотаріуса Відповідач порушив умови безспірності заборгованості, за якою може бути звернуто стягнення на майно, в тому числі кошти боржника, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, а також порушено строки для його вчинення. Вважає, що за наявності декількох рішень, ухвалених раніше на користь відповідача за цим самим кредитним договором у період з 2009 року, а також з урахуванням спливу більше року щодо вимог про стягнення неустойки та спливу більше трьох років, що стосується інших грошових вимог з дня виникнення права на звернення до нотаріуса, виконавчий напис не може вважатися таким, що вчинений відповідно до закону.

Також зазначила, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2009 року у справі № 2-816/2009 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк`до ОСОБА_1 . задоволено вимоги Відповідача, як кредитора та звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ZPD0G8 від 29.04.2008 року в розмірі 210 437,77 грн., та виселено боржника.

За результатами перегляду заочного рішення від 17.09.2009 року, 24 лютого 2012 року Заводським районним судом м. Запоріжжя ухвалено аналогічне рішення у справі № 0809/2-40/11, яке набрало законної сили.

Зміст вказаних рішень, з огляду на допущення порушення умов та порядку виконання зобов`язання за кредитним договором позивачкою, підтверджує факт виникнення у Відповідача до 12.03.2009 року права на дострокову вимогу всієї суми кредиту та/або її частини з відсотками та іншими платежами, яким ПАТ КБ «Приватбанк» як кредитор, скористався, змінивши при цьому строк виконання зобов`язання, що в повній мірі узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Посилаючись на порушенням відповідачем положень статтей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», пп.1.1., 1.2. п. 1, пп. 2.3. п. 2, пп.3.1., 3.4, 3.5 п. 3 глави 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), статті 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 р. №1172 (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 2075 від 11.11.99, № 693 від 24.04.2000, № 1602 від 29.11.2001 тощо)(далі - Перелік) просила суд визнати виконавчий напис від 01.12.2017 року таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позов підтримала в повному обсязі, просила задовільнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та відзив на позов у якому вказує, що позовні вимоги не підл ягають задоволенню, оскільки на час вчинення напису не було спору, що свідчить про безспірність вимоги відповідача, як кредитора до боржника. Також зазначив, що відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус не зобов`язаний витребувати будь які інші документи, ніж ті, що зазначені у Переліку, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. Вважає, що законні підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Треті особи в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

01.12.2017 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. . на підставі п. 19 ч. 1 ст. 34, ст.ст. 87 - 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13337 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № ZPD0G8 від 29 квітня 2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 01.08.2017 року, грошових коштів у сумі 2 122 551,12 грн. (два мільйони сто двадцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 12 коп. з урахуванням: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 200 889,09 грн.; - заборгованості за відсотками у розмірі 539 172,02 грн.; - заборгованості з пені у розмірі 1 189 530,82 грн.; - заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 192 959,19 грн., стягнення здійснюється за період з 29 квітня 2008 року по 01 серпня 2017 року.

Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 19 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження № 55823548 з примусового виконання вказаного виконавчого напису.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Глави 16 розділу II Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 1.2. даної статті перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 р. (із змінами та доповненнями) (далі - Перелік), відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто, в основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості боржника.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника/іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вказані вимоги в повній мірі узгоджуються з положеннями ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

Вимоги, аналогічні закріпленим у ст. 1 Переліку документів визначені також п.3.1. ст.3 Порядку, в якому зазначено, що «нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

В свою чергу, згідно з пунктом 2 Переліку документів, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин провадиться на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Як вбачається з матеріалів справи, під час звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, відповідачем не було надано документів на підтвердження безспірності вимоги, не надано відомостей щодо вручення боржнику письмової вимоги у передбачений законом строк, а розрахунок заборгованості, підготовлений працівниками банку щодо наявності грошового зобов`язання за тілом кредиту, відсотками, штрафом та пенею, який є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог, в тому числі враховуючи наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрали законної сили, яким також задоволено вимоги щодо одних і тих самих сум заборгованості.

Вирішуючи питання про дотримання строків при вчиненні вищезазначеного виконавчого напису, суд зазначає таке.

За загальним правилом, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України), а позовна давність за вимогами про стягнення неустойки становить один рік (ст. 258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із закінченням строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов`язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом тощо, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім того, з огляду на положення ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», який слід вважати спеціальною нормою для застосування до даних спірних правовідносин, вбачається що виконавчий напис може бути вчинено виключно за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

З огляду на письмові докази у справі, зокрема зі змісту рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-816/2009 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення у справі № 0809/2-40/11, ухваленого 24.02.2012 року в наслідок перегляду заочного рішення від 17.09.2009 року, , а також рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2014 року у справі № 335/38/14-ц, які набрали законної сили вбачається, що право вимоги у відповідача, як кредитора у даних правовідносинах виникло що найменше у 2009 році, в наслідок чого кредитор скористався правом дострокової вимоги, змінив строк виконання основного зобов`язання, а від так, мав пред`явити свої вимоги в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі.

В той же час, зі змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що строк, за який провадиться стягнення за період з 29.04.2008 року по 01.08.2017 року, становить 9 років 3 місяці та 2 дні, тоді як прострочення виконання зобов`язання наступило раніше за 01.12.2014 року - поза межами трирічного строку позовної давності до дня вчинення виконавчого напису № 13337, отже, не можна вважати, що нотаріусу було надати всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості у межах строку, за який виконавчий напис може бути вчинено, оскільки нотаріус вчиняє виконавчі написи виключно за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

За таких обставин, Відповідач мав визначене законом право до спливу трьох років звернутися з заявою до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а нотаріус мав його вчинити до закінчення трирічного строку, тобто в будь-якому випадку не пізніше ніж до 12 березня 2012 року.

Таким чином суд, враховуючи наведені обставини у їх сукупності, дослідивши наявні у справі письмові докази та пояснення та встановивши обставини, приходить до висновку, що відповідачем були порушені законі права та інтереси позивача, які підлягають відновленню шляхом задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

До позовної заяви додано квитанцію від 26.03.2018 року № 477025, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 704,80 грн. та квитанцію від 19.04.2018 року № 490889 про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову у даній справі у розмірі 352,40 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст.34, 39, 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», ст.ст. 15,16, 18 ЦК України, ст.ст.4, 12, 23, 76, 81, 144, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису № 13337 вчиненого 01.12.2017 р. таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис НМХ № 829333, вчинений 01.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрованим за реєстровим № 13337 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № ZPD0G8 від 29 квітня 2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 01.08.2017 року, грошових коштів у сумі 2 122 551,12 грн. (два мільйони сто двадцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 12 коп. з урахуванням : - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 200 889,09 грн.; - заборгованості за відсотками у розмірі 539 172,02 грн.; - заборгованості з пені у розмірі 1 189 530,82 грн.; - заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 192 959,19 грн., стягнення здійснюється за період з 29 квітня 2008 року по 01 серпня 2017 року.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» ( юридична адреса: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1«Д») на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер за ДРФО: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 1057,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя А.В. Воробйов