Провадження № 2/750/151/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

13 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди в розмірі 27000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 15 листопада 2013 року Державним професійно-технічним навчальним закладом «Чернігівський професійний будівельний ліцей» було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Станом на день видачі свідоцтва проживав та був зареєстрований з матір`ю ОСОБА_4 За даною адресою позивач періодично проживає та зареєстрований на даний час, в квартирі знаходяться його речі. Від недавнього часу позивачу стало відомо, що він не приймав участі в приватизації квартири, проте відмови від приватизації він не писав, тому в діях посадових осіб Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернігівський професійний будівельний ліцей» вбачає ознаки злочину та з даного приводу звернувся до правоохоронних органів, які несли відомості про вчинення кримінального правопорушення. Починаючи з 2018 року з відповідачем виник конфлікт з приводу проживання в квартирі, у той час коли позивач навідується до квартири, то відповідач його мати викликає наряд поліції. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.09.2019 року свідоцтво про право власності на квартиру було скасовано. Неправомірні дії відповідача порушують житлові права та призводять до моральних страждань, оскільки втратив повагу до матері ОСОБА_4 та змушений проживати у товаришів. Моральна шкода, яку переніс у зв`язку з порушенням житлових прав полягає в погіршенні стану здоров`я, душевних стражданнях, погіршенні психологічного стану, побутових незручностей, погіршенні стосунків з оточуючими людьми та дільничними інспекторами, та все це є наслідком протиправної поведінки матері позивача ОСОБА_4 , та на підставі статей 23, 1167 ЦК України просив стягнути моральну шкоду в розмірі 27000 гривень.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і наполягав на їх задоволенні.

Відповідач просила відмовити в задоволенні позову та пояснила суду, що після того, як її чоловік пішов з сім`ї, її син, перестав відвідувати школу, почав грати в ігрові автомати. Вона разом із тренером по спорту ОСОБА_3 та дільничим інспектором у справах неповнолітніх намагалися його шукати, проте ніде не могли знайти. В результаті його вигнали зі школи. З училища, в якому він навчався, його також вигнали, оскільки він почав вживати алкоголь та наркотики. Крім цього він почав виносити речі з дому. Школу він закінчував у Хмельницькому реабілітаційному центрі. Пояснила, що у неї із сином склалися такі відносини, що вона його боїться, оскільки коли він приходить додому, він постійно має при собі ножа та погрожує їй. Її дочка з внучкою, які проживають разом з нею, також бояться ОСОБА_3 . Вони постійно живуть в страху. Крім того, пояснила, що її зятя він довів до самогубства, є передсмертна записка, де зять звинувачує в своїй смерті ОСОБА_3 , який його систематично бив.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки неправомірних дій відповідача по відношенню до позивача не встановлено судом та не доводиться матеріалами справи, відсутня шкода, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 є сином відповідачки, зареєстрований та проживає в спірній квартирі.

Згідно висновку за результатами перевірки по повідомленню ОСОБА_3 від 23.01.2019 проведення перевірки закінчено. Вказаною перевіркою була заява ОСОБА_3 щодо пошкодження дверей в його кімнату з адресою: АДРЕСА_1 , де останній не знайшов 1000 гривень (а.с. 8, 9).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.03.2019 провадження у справі щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення (а.с. 6,7).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.09.2019 в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернігівський професійний будівельний ліцей» про визнання недійсним та скасування розпорядження Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернігівський професійний будівельний ліцей» про надання квартири, свідоцтва про право власності на житло від 15.11.2013 на квартиру АДРЕСА_1 , третя особа - Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, ОСОБА_6 , задоволено. Визнано недійсним та скасувано розпорядження Державного професійно-технічного навчального закладу "Чернігівський професійний будівельний ліцей" від 05.11.2013 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.11.2013 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказаним судовим рішенням встановлено, що заява про відмову від приватизації квартири АДРЕСА_1 та підпис в ній виконані не ОСОБА_3 , тому приватизація даної квартири була здійснена без його участі, а розпорядження Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернігівський професійний будівельний ліцей» від 05.11.2013 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.11.2013 на квартиру АДРЕСА_1 є недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаним судовим рішенням не було встановлено вини ОСОБА_4 щодо подання заяви про відмову від приватизації квартири від імені ОСОБА_3 .

Позивач в своєму позові зазначив, що з приводу ознаку злочину посадових осіб Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернігівський професійний будівельний ліцей» звернувся до правоохоронних органів, які внесли відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄДРДР та в даний час тривають слідчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правову основу захисту становить ст. 40 Конституції України, за якою усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року, зазначається що звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, у тому числі показання свідка під час попереднього слідства, не може вважатись поширенням неправдивих відомостей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України № 1 - 9/2003 від 10.04.2003 року, зазначено, що звернення громадян до правоохоронного органу, із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, не є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, звернення ОСОБА_4 до дільничного інспектора 13.02.2019 року, який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та закриття провадження у справі не є підставою для стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди на користь позивача.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода заподіяна особі і майну громадянину, або заподіяна юридичній особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Разом з тим, в судовому засіданні не було доведено вину відповідача по неправомірності її дій щодо звернення до дільничного інспектора ЧВП ГУНП в Чернігівській області з метою проведення перевірки по факту домашнього насильства, а також факту крадіжки грошей у ОСОБА_3 за місцем його проживання, та між ними і шкодою, а саме звернення до правоохоронних органів як позивача так і відповідача є безпосередній причинний зв`язок.

Приписами ст. 23 ЦК України, визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, (далі Постанови) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, виходячи з п. 5 Постанови, загальними підставами цивільно-правової відповідальності для відшкодування моральної (немайнової) шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, в судовому засіданні представником позивача не доведено факт спричинення позивачу моральної шкоди, - втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних позивачу з боку відповідача та причинного зв`язку.

В зв`язку з відсутності вини відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 28.01.2020.

Суддя Л.В. Карапута