Єдиний унікальний номер 725/2206/20
Номер провадження 2/725/359/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2020 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Дем`яненко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

та представників відповідача Попової-Завгородньої С.Г. , Струк В.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що у період з 30.05.2016 року по 17.05.2018 року він працював на посаді завідувача виробництва ортопедичного відділення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка». Своє звільнення із займаної посади 17.05.2018 року він оскаржив в судовому порядку та постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2020 року його поновлено на посаді завідувача виробництва ортопедичного відділення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати.

В подальшому, 09.04.2020 року йому повідомили про необхідність з`явитись для ознайомлення з прийнятим наказом на виконання зазначеної постанови суду апеляційної інстанції та цього ж дня вручено копію наказу №37 від 07.04.2020 року яким його поновлено на роботі на посаді завідувача виробництва ортопедичного відділення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» та одночасно звільнено з цієї посади у зв`язку з її скороченням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідні записи про поновлення на роботі та звільнення з роботи на підставі вказаного наказу не були внесені у трудові книжку.

Вважає, що вказаний вище наказ підлягає скасування в частині звільнення з посади у зв`язку з її скороченням, оскільки за два місяці до звільнення роботодавець не повідомив його про скорочення посади та не запропонував іншої посади в цій же установі, тим самим порушив порядок звільнення працівників за скороченням посади.

Крім того, просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 239,24 грн. за кожен робочий день, оскільки 07.04.2020 року був єдиним робочим днем позивача за який йому нараховано заробітну плату у вказаній сумі.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати незаконним та скасувати п. 4 наказу від 07.04.2020 року №37 про звільнення з посади завідувача виробництва ортопедичного відділення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» ОСОБА_4 за скороченням посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 07.04.2020 року; поновити ОСОБА_4 на посаді завідувача виробництва ортопедичного відділення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 239,24 грн. за один робочий день, а також судові витрати.

На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача Попова-Завгородня С.Г. просила відмовити в задоволенні вказаного позову, посилаючись на наступні обставини.

Так, позивач працював у КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» на посаді завідувача виробництва ортопедичного відділення з 30 травня 2016 року, натомість наказом № 156-к від 06 грудня 2017 року «Про зміну штатного розпису» внесено зміни в штатний розпис установи, а саме: скорочено з 12 лютого 2018 року посаду завідувача виробництва. Таке скорочення посади було обумовлене необхідністю зменшення невиробничих витрат ортопедичного відділення, оскільки вказане відділення функціонує за рахунок надходжень до спеціального фонду видатків від надання платних ортопедичних послуг. Оплата праці працівникам цього відділення проводиться за відповідною системою оплати праці з врахуванням результатів виконання виробничого плану. Посада «завідувача виробничого відділення» була єдиною посадою в ортопедичному відділенні, яка не забезпечувала жодним чином надходження коштів до спеціального фонду кошторису видатків, але витрати відділення на її утримання проводились щомісячно і були досить високі, а тому витрати на її утримання були економічно необґрунтованими та збитковими для ортопедичного відділення. Крім того, така посада як «завідувач виробництвом» не міститься в Класифікаторі професій ДК 003:2010 № 259, що також свідчить про обґрунтованість її виведення із штатного розпису установи.

Вказувала на те, що позивачу було вручено попередження № 889 та лист № 102 від 6 лютого 2018 року про скорочення посади завідувача виробництва з 12 лютого 2018 року та запропоновано обійняти посаду техніка зубного, проте він не надав згоди на переведення його на посаду техніка зубного, а також профспілковий комітет КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» надав згоду на звільнення позивача. Таким чином, процедура звільнення позивача за скороченням була дотримана в повному обсязі, натомість постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2020 року позивача поновлено на посаді завідувача виробництва ортопедичного відділення Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка», оскільки його звільнення відбулось в період відпустки. Після виконання вказаного рішення суду та поновлення позивача на вказаній посаді, в його перший робочий день було видано наказ про звільнення з виплатою останньому усіх належних сум, оскільки з виконанням зазначеного рішення відновлено попереднє становище позивача, а не прийнято останнього на роботу знову, у зв`язку з чим вважає, що повторне вчинення дій передбачених ст. 49-2 КЗпП України не було необхідним.

Також, просила врахувати, що станом на 07.04.2020 року в штатному розписі КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» посада завідувача виробництва ортопедичного відділення не передбачена, а інші вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу відстні, оскільки посади «сестра медична із стоматології» потребує освіти за спеціальністю «Сестринська справа» та посади «інженер» і «інженер з охорони праці» потребують вищої інженерної освіти. Окрім того, відповідно до посвідчення №1080 від 31.10.20136 року позивачу присвоєно кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Ортопедична стоматологія», яке дійсне до 31.10.2018 року та у строк до 31.10.2018 року позивач повинен був пройти атестацію в атестаційній комісії при Департаменті охорони здоров`я та цивільного захисту населення Чернівецької обласної адміністрації згідно з наказом МОЗ України №742 від 27.11.2007 року, проте позивач відповідної атестації не пройшов, у зв`язку з чим без підтвердження кваліфікаційної категорії зубного техніка зі спеціальності позивач не може обіймати відповідні посади у ортопедичному відділенні.

У відповіді на відзив представник позивача зазначала, що у зв`язку із поновленням позивача на роботі після скасування наказу про його звільнення з 18.05.2018 року процедура ініціювання роботодавцем наступного звільнення за скороченням штату має розпочинатись з початку, а саме з повідомлення про таке звільнення не пізніше ніж за два місяці, а також з пропозиції переведення на іншу вакантну посаду, яка на даний час наявна в установі, оскільки усі дії, які передували звільненню у 2018 році не мають юридичного значення після поновлення судом позивача на роботі у квітні 2020 року. Натомість, відповідачем не було виконано вимог ст. 49-2 КЗпП України, не повідомлено позивача за два місяці про звільнення, не отримано згоду профспілки на звільнення, не враховано переважне право на залишення на роботі, не запропоновано іншу вакантну посаду, у зв`язку з чим звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним.

Позивач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяла представник ОСОБА_1 , яка позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначала, що відповідачем не дотримано процедуру звільнення позивача за скороченням штату, у зв`язку з чим відповідний наказ в частині звільнення ОСОБА_4 підлягає скасуванню з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також з поновленням його на раніше зайнятій посаді.

Представники відповідача - адвокат Попова -Завгородня С.Г. та керівник КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» Струк В.І. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Вважають, що відповідачем дотримано процедуру звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та після його поновлення на скороченій посаді судом відсутні підстави повторно вчиняти дії передбачені ст. 49-2 КЗпП України. Про звільнення позивача 07.04.2020 року було повідомлено по телефону.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що працює на посаді заступника головного лікарня з економічних питань КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» та їй відомо, що з втратою чинності наказу МОЗ України від 23.02.2000 року №33 до повноважень головного лікаря входить вирішення питання необхідності тієї чи іншої посади в штатному розписі. У зв`язку з економічною необґрунтованістю було прийнято рішення про скорочення посади завідувача виробництва ортопедичного відділення. Вказувала на те, що їй не відомо чи був ОСОБА_4 на роботі 07.04.2020 року.

Також, в судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_7 , який суду пояснив, що працює на посаді завідувача ортопедичного відділення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» та йому відомо, що посада завідувача виробництвом ортопедичного відділення була неактуальною останнім часом, оскільки всі функції виконували зубні техніки, у зв`язку з чим було прийнято рішення про її скорочення. Так, позивача було завчасно повідомлено про скорочення його посади, запропоновано йому посаду зубного техніка, проте він відмовився, отримано згоду профспілки на його звільнення та прийнято рішення про звільнення. В подальшому, станом на 07.04.2020 року будь-яких вакантних посад на які можна було б перевести відповідача в установі не було, враховуючи також те, що ОСОБА_4 на даний час втратив кваліфікацію, оскільки не проходив підвищення кваліфікації. Зазначав, що йому не відомо чи був ОСОБА_4 на роботі 07.04.2020 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2020 року скасовано визнано незаконним та скасовано наказ Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» №07-зв від 17 травня 2018 року про звільнення ОСОБА_4 з роботи; поновлено ОСОБА_4 на посаді завідувача виробництва ортопедичного відділення Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка»; стягнути з Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 111 500 грн. 06 коп. без врахування податків і обов`язкових платежів, що мають справлятися при виплаті заробітної плати; стягнуто з Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; вирішено питання про розподіл судових витрат.

На виконання вказаного судового рішення наказом КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» №37 від 07.04.2020 року поновлено ОСОБА_4 на посаді завідувача виробництва ортопедичного відділення Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» з 17.05.2018 року; вирішено виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди і судовий збір, згідно постанови Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2020 року № 725/3265/18; у зв`язку із скороченням посади завідувача виробництва Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка», відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України - звільнено ОСОБА_4 , з посади завідувача виробництва ортопедичного відділення з 07.04.2020 року (а/с 40).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, зі змісту постанови Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», вбачається, що наказом № 156-к від 06 грудня 2017 року «Про зміну штатного розпису» внесено зміни в штатний розпис установи, а саме: скорочено з 12 лютого 2018 року посаду завідувача виробництва. Скорочення посади завідувача виробництва ортопедичного відділення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» дійсно відбулось та таке скорочення обумовлено необхідністю зменшення невиробничих витрат, оскільки вказана посада не пов`язана з отриманням доходу установою і є не рентабельною (а/с 9-29).

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що 07 грудня 2017 року ОСОБА_4 було вручено попередження № 889 та лист № 102 від 6 лютого 2018 року про скорочення посади завідувача виробництва з 12 лютого 2018 року та запропоновано обійняти посаду техніка зубного; згідно протоколу № 24 від 24 квітня 2018 року вбачається, що профспілковий комітет КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» надав згоду на звільнення позивача. Крім того, позивачу тричі пропонувалася інша єдина вакантна посада, що існувала в установі з дня попередження його про вивільнення до дня розірвання трудового договору - зубного техніка, проте ОСОБА_4 відмовився від запропонованої йому посади.

Крім того, на підтвердження того, що на час поновлення позивача на роботі станом на 07.04.2020 року в установі були відсутні вакантні посади, які могли б бути йому запропоновані за відповідною освітою та кваліфікацією, відповідно до листа КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» №323 від 20.05.2020 року станом на 01.04.2020 року в установі наявні наступні вакантні посади, які потребують спеціальної освіти, а саме: «сестра медична зі стоматології» (необхідна медична освіта за спеціальністю «Сестринська справа»), та «інженер» і «інженер з охорони праці» (необхідна вища інженерна освіта). Згідно листа Департаменту охорони здоров`я від 28.04.2020 року №01.1/1760 зубний технік ОСОБА_4 за період з 01.09.2018 року та станом на 28.04.2020 року не проходив атестацію щодо присвоєння чи підтвердження кваліфікаційної категорії (а/с 78, 82).

Таким чином, відповідачем було дотримано процедуру, яка передує звільненню працівника у зв`язку за скороченням, при цьому посилання представника позивача на те, що дії передбачені ст. 49-2 КЗпП України зокрема щодо завчасного повідомлення про скорочення посади не пізніше ніж за два місяці, отримання згоди профспілки необхідно вчиняти повторно з моменту поновлення позивача на відповідній посаді рішенням суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2020 року фактично відновлено становище позивача, яке існувало до порушення його прав, оскільки попереднє звільнення позивача відбулось під час його перебування в щорічній додатковій відпустці, а тому усі дії, які були вчиненні відповідачем до моменту незаконного звільнення та в подальшому поновлення ОСОБА_4 на роботі є актуальними та не втрачають законної сили. При цьому, при поновленні відповідача на роботі відповідна посада вже була відсутньою у штатному розписі КМУ «Міська стоматологічна поліклініка».

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що під час звільнення позивача наказом від 07.04.2020 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було допущено порушення законодавства про праця, зокрема не дотримано процедури звільнення у зв`язку із скороченням штату.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 5-1, 40, 49-2, 235 КЗпП України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_4 до Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання незаконним та скасування п. 4 наказу від 07.04.2020 року №37 про звільнення з посади завідувача виробництва ортопедичного відділення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» за скороченням посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 07.04.2020 року; поновлення на посаді завідувача виробництва ортопедичного відділення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка»; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 30 липня 2020 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна