Справа № 653/2284/17
Провадження № 2/653/58/20
РІШЕННЯ

іменем України

17 липня 2020 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Крапівіна О.П.,

при секретарі Циба Г.О.

розглянувши заяву справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, поділ житлового будинку, стягнення 1/2 вартості автомобіля,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, поділ житлового будинку, стягнення 1/2 вартості автомобіля, пояснює свої вимоги тим, що в травні 206 року стала проживати однією сім`єю з ОСОБА_2 , в шлюбі не перебували, в 2008 році було укладено церковний шлюб, 23.11.2012 року було укладено та зареєстровано офіційний шлюб, про що видане свідоцтво про реєстрацію шлюбу. За період проживання було придбано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . За спільні кошти з відповідачем було проведено ремонт та реконструкцію будинку, внаслідок чого площа будинку збільшилась. Крім того в грудні 2012 року ними придбаний автомобіль OPEL VIVARO. Просить встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_2 з травня 2006 року, визнати житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю , визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку за адресою АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частку вартості автомобіля OPEL VIVARO- 5000 доларів США.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на задоволенні виходячи з пояснень свідків, висновку експерта про вартість будинку, встановлених обставин рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 16.03.2018 року, яких встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживала в будинку по АДРЕСА_1 з АДРЕСА_2 2006 року.

Відповідач ОСОБА_2 та його захисники позов заперечили, відповідач пояснив, що дійсно в 2006 році розлучився з першою дружиною, але ще до 2009 року намагався налагодити відносини з родиною, в 2006 році купив будинок. З позивачем був знайомий, раніше надавав ій послуги як юрист, адвокат. В будинку проживав він, потім перша дружина та діти . З позивачем розпочав відносини як адвокат та її представник, надавав ій юридичні послуги. Дійсно в 2012 році вони уклали шлюб, але фактично відносини не склались та в 2017 році за рішенням суду відбулось розлучення. Пояснив, що будинок придбавав за власні кошти, всі переобладнання були за його кошти, відповідач займалась своїм бізнесом, але в реконструкцію, ремонт будинку не витрачала кошти.

В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.05.2006 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано(перший шлюб).

Відповідно до договору купівлі продажу від 27.07.2006 року ОСОБА_2 купив житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до домової книги (реєстрація місця проживання) за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані в 2007 року діти відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , колишня дружина ОСОБА_3 , а зняті з реєстрації 18.05.2009 року.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за за адресою АДРЕСА_1 з 29.01.2013 року.

Шлюб між позивачем ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстровано 23.11.2012 року, відповідно до свідоцтва про шлюб, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції 23.11.2012 року. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області ві26.09.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

В суді свідок ОСОБА_7 пояснив, що знайомий з відповідачем ОСОБА_2 з 1998 року, разом працювали у виконавчій службі, товаришували. Весною 2006 року він попросив його допомогти підшукати житловий будинок, по місту їздили шукали будинок, АДРЕСА_1 , оглянули. ОСОБА_2 сказав, що буде його купляти, робити ремонт, потрібен був туалет для дітей. В 2007 році він приїзжав до нього в гості, вдома була перша дружина ОСОБА_8 , двоє дітей, батьки. На той час вже була зроблена вбиральня в будинку, на вулиці побудована альтанка.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснила, що є дочкою позивача. В 2005 році узнала, що її мати проживає з чоловіком, вони проживали на квартирі на АДРЕСА_1 , вона сама проживала окремо, на початку 2006 року вони вирішили купити житловий будинок для спільного проживання, взяли два кредити, потрібно в будинку було робити ремонт, мама займалась підприємницькою діяльністю, частину кредиту було витрачено на бізнес, інші кошти на ремонт будинку. Вони разом вели побут, ремонтували будинок, потім він вигнав маму, привіз першу дружину та дітей. В 2016 році також робили ремонт, змінювали підлогу, стіни.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є подругою позивача з 2008 року, до будинку стала приходити з 2010 року. В 2016 році її син допомагав в будівельних роботах по АДРЕСА_1 . Все знаю зі слів позивача.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснила, що знає позивача з 2004 року, позивач та відповідач познайомились в 2006-2007 році, проживали на АДРЕСА_1 . За чиї кошти невідомо.

Свідок ОСОБА_4 в суді пояснила, що є дочкою відповідача, проживали раніше в квартирі всі разом з мамою та батьком, потім батьки розлучились, в 2004 році з мамою та братом уїхали до м. Запоріжжя, в 2006-2007 року батьки примирилися та вони знов приїхали до Генічеська, проживали в будинку пор АДРЕСА_1 всі разом родиною, прожили разом два роки до 2009 року, потім уїхали до м. Запоріжжя .

Частиною другою статті З СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З пояснень свідків, матеріалів справи вбачається, що після розлучення в травні 2006 року ОСОБА_2 спілкувався з позивачем ОСОБА_1 , але назвати таке спілкування сім`єю в розумінні ст. З СК України неможливо, виходячи з наступного.

Частиною другою статті З СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В даному випадку достовірних доказів саме ведення спільного побуту, спільного господарства, спільного бюджету, придбання спільного майна , даже спільного тривалого проживання саме з 2006 року позивачем та відповідачем не надано. Крім того свідки в суді підтвердили, що перша дружина проживала разом з відповідачем з 2007 по 2009 рік, що унеможливлює спільне проживання з позивачем як сім`я. Відповідно до наданих договорів оренди позивач з 2007 року проживала з по АДРЕСА_1 , відповідач в період 2006-09 року проживав по АДРЕСА_1 з першою дружиною, дітьми , з 2009 року проживав відповідно до договору найму по АДРЕСА_3 , тому визнати за таких умов факт спільного проживання позивача та відповідача за адресою АДРЕСА_1 неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок відповідно до договору купівлі продажу від 27.07.2006 року ОСОБА_2 купив за адресою АДРЕСА_1 .

З пояснень свідка ОСОБА_12 , пояснень в позові вбачається, що позивач витрачала кошти саме на купівлю будинку шляхом отримання кредитних коштів, але це жодним доказом не підтверджено, також були пояснення що вона займалась підприємницькою діяльністю та дохід витрачала на придбання будинку та його ремонт- такі обставини також не знайшли свого підтвердження. Пояснення свідків, які пояснили, що знають , що спірний будинок позивач та відповідач купували разом суд сприймає критично так як всі свідки таку обставину знають зі слів позивача, але в суді це жодним чином не підтверджено іншими доказами. Також відсутні будь-які докази ведення спільного бюджету, побуту разом позивача та відповідача в період придбання будинку, крім пояснень самої позивачки в позові.

Натомість відповідачем ОСОБА_2 надано договір банківського вкладу від 25.07.2006 року про внесення ним на депозитний рахунок банку 12 000 дол.США, що свідчить про наявність у нього коштів на момент покупки будинку 27.07.2006 року.

Посилання представника позивача про те, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області16.09.2018 року встановлений факт простійного проживання в будинку по АДРЕСА_1 позивача з 2006 року, та такий факт не потребує додаткового доказування, суд не приймає до уваги з наступних підстав. Предметом позову справи №653/3369/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було право на житло, а саме вселення до будинку. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 16.03.2018 року позов було задоволено та постановлено вселити позивача до житлового будинку по АДРЕСА_1 . Підставою задоволення позову було правомірне вселення як члена сім`ї власника саме на підставі зареєстрованого шлюбу 2012 року. Обставини спільного проживання позивача та відповідача в період з 2006 року не розглядались.

З огляду на наведене, пояснення свідків, суд вважає відмовити в задоволенні вимоги щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_2 з травня 2006 року, визнати житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю , визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

По справі проведена судово будівельна експертиза , відповідно до якої в житловому будинку по АДРЕСА_1 , за період з 27.07.2006 року по 26.09.2017 року проведені роботи по капітальному ремонту, в результаті чого загальна площа збільшилась з 37,4 м2 до 83,1 м2 , вартість ремонтно будівельних робот складає 755474 грн.

В даному випадку неможливо зробити висновок про істотне збільшення вартості будинку з моменту укладення шлюбу з 2012 року неможливо , так як відсутні такі докази. Таким чином суд вважає, що будинок придбаний відповідачем до шлюбу за власні кошти , для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна після укладення шлюбу 2012 року внаслідок внесення позивачем коштів, затрат , суду доказів не надано.

Що стосується автомобіля OPEL VIVARO, суд вважає таке майно спільною сумісною власністю подружжя. Так такий автомобіль придбаний відповідно до договору купівлі-продажу від 20.04.2016 року, тобто в шлюбі, за 100 000 гривень. Відповідач пояснює, що такий автомобіль був ним придбаний за кошти від продажу попереднього автомобіля , який він набув до шлюбу. Але відповідачем надано договір купівлі-продажу ним автомобіля ГАЗ-КО, але відсутні відомості щодо продажу такого майна. Таким чином , враховуючи, що продаж автомобіля OPEL VIVARO відбувся без згоди другого подружжя то сума 1/2 частки вартості підлягає стягненню на користь позивача. В даному випадку експертиза вартості такого майна не проводилась, тому суд виходить з останньої відомої вартості такого автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу.

Керуючись ст..260, 264-266 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, поділ житлового будинку, стягнення 1/2 вартості автомобіля - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості автомобіля OPEL VIVARO, що складає 50 000 (п`ятдесят) тисяч гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду в термін 30 днів з дня оголошення рішення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна