Справа № 487/8499/14-ц
Провадження № 2/487/188/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання - Рурич І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу №487/8499/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за недовраховану електроенергію, -

за участю: представника позивача - Филиппової Т.М.

представника відповідача - ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Миколаївобленерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку боргу за недовраховану електроенергію у розмірі 20259,96 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначили, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами електроенергії, яку постачає ПАТ «Миколаївобленерго, за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

09.03.2014 року під час технічної перевірки дотримання вимог діючих Правил користування електричною енергією було встановлено порушення, що виразилось в самовільному підключенні електроустановок, струмоприймачів електропроводки до електричної мережі, яка не є власністю електропостачальника відкритою проводкою, що можливо виявити при контрольному огляді приладу обліку з порушенням схеми обліку. За вказаним порушенням було складено акт №Д7761, який підписаний представниками енергопостачальника, споживач від підпису відмовився.

12.05.2015 року вказаний акт було розглянуто комісією, за участю споживача та було прийнято рішення про нанесення споживачем збитків товариству на суму 20259,96 грн., що є реально спожитою, але неврахованою приладом обліку споживача та несплаченою електроенергією, розрахунок боргу проведений з три роки - з 09.03.2011 року.

Ухвалою від 02.09.2014 року суддею Разумовською О.Г. відкрите провадження у справі.

03.03.2015 року ухвалено заочне рішення, позовні вимоги ПАТ «Миколаївобленерго» задоволені, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 боргу за недовраховану електроенергію у розмірі 20259,96 грн.

14.12.2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав заяву про перегляд заочного рішення від 03.03.2015 року посилаючись на те, що про розгляд вищезазначеної справи, відповідач ОСОБА_1 належним чином не повідомлялась, будь-яких викликів, судових повісток, повідомлень про час та місце розгляду справи не отримувала, в зв`язку з чим була позбавлена можливості надати заперечення проти вимог позивача. Так, відповідач ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_2 до 20.08.2001 року, згодом продала квартиру ОСОБА_2 і з вказаної дати почала проживати за адресою: АДРЕСА_3 . Проте через необізнаність та похилий вік не вирішила питання про зняття з реєстрації з кв. АДРЕСА_2 . Відповідно до позовної заяви ПАТ Миколаївобленерго», 09.03.2014 року представниками «Миколаївобленерго» при проведенні перевірки дотримання вимог ПКЕЕН за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено самовільне підключення електроустановок споживача до електромереж, яка не є власністю енергопостачальної організації, та додано акт в якому наведені відомості, що від підпису акту споживач відмовилась, проте ОСОБА_1 у вказаній квартирі з 2001 року не проживає та її власником не являється. Крім того, згідно пояснень представника позивача, які містяться в матеріалах справи, при проведенні перевірки квартири АДРЕСА_2 , була присутня одна особа - ОСОБА_5 , який не знає ОСОБА_1 , а порушення він допустив самостійно. Також у позовній заяві ПАТ «Миколаївобленерго» вказано, що 12.05.2014 року акт був розглянутий за участю споживача, хоча відповідно до протоколу від 12.05.2014 року акт розглянуто за відсутності споживача.

Ухвалою від 17.12.2018 року прийнято до провадження заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

12.02.2019 року представник позивача надав до суду відзив на заяву про перегляд заочного в якому зазначив, що не погоджується з доводами викладеними у заяві по скасування заочного рішення, оскільки власником особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , яка є споживачем електричної енергії, оскільки проживала за вказаною адресою. Знята з реєстрації за вказаної адресою ОСОБА_1 лише з 21.12.2017 року, тобто на момент винесення рішення відповідач була зареєстрована за вказаною адресою. Станом на час прийняття оскаржуваного рішення до особового рахунку не були внесені відомості про споживача, який проживає та є власником за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем електричної енергії, оскільки відсутні будь-які звернення з боку попереднього власника та теперішнього. Посилаючись на вимоги ст. 3 СК України та ст. 64 ЖК України вважають, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 знаходяться у родинних відносинах. Таким чином рішення від 03.03.2015 року було прийнято відповідно до вимог ЦК України, та приписів ПКЕЕН, а тому підстави для його скасування відсутні.

Ухвалою від 21.03.2019 року заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.03.2015 року скасовано та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача АТ «Миколаївобленерго» підтримав позовні вимоги, просив про їх задоволення, зазначивши, що оскільки власник ОСОБА_1 не була знята з реєстрації, акт про порушенням ПКЕЕН було складено саме на неї.

В судову засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що у 2001 році ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_2 , але не знялась з реєстрації. В квартирі проживав ОСОБА_5 це батько ОСОБА_2 , який контролерам Обленерго пояснив, що саме він самовільно підключився до електричної мережі, яка не є власністю електропостачальника відкритою проводкою.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Правовідносини в сфері постачання та споживання електричної енергії регулюються нормами ст. 714 ЦК України, Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕн), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, зазначені правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно статті 610 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, 09.03.2014 року під час технічної перевірки дотримання вимог діючих Правил користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , де відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , було встановлено порушення, що виразилось в самовільному підключенні електроустановок, струмоприймачів електропроводки до електричної мережі, яка не є власністю електропостачальника відкритою проводкою, що можливо виявити при контрольному огляді приладу обліку з порушенням схеми обліку. Під час перевірки був присутнім ОСОБА_5 . За вказаним порушенням було складено акт №Д7761, який підписаний представниками енергопостачальника, споживач ОСОБА_5 від підпису відмовився. Відповідно до пояснень до акту Д-7761 контролерів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 від 09.03.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 пояснив, що він проживає за вказаною адресою, правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у його сина ОСОБА_2 , ОСОБА_1 він не знає, саме він самовільно підключився до електричної мережі, яка не є власністю електропостачальника відкритою проводкою, оскільки працює електриком.

12.05.2015 року вказаний акт було розглянуто комісією, без участю споживача та було прийнято рішення про нанесення споживачем ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) збитків товариству на суму 20259,96 грн., що є реально спожитою, але неврахованою приладом обліку споживача та несплаченою електроенергією, розрахунок боргу проведений з три роки - з 09.03.2011 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , знята з реєстрації за вказаної адресою лише з 21.12.2017 року, тому є споживачем електричної енергії, позивач просив стягнути борг за недовраховану електроенергію у розмірі 20259,96 грн. з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 , який є також споживачем електричної енергії, оскільки проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Проте, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 20.08.2001 року ОСОБА_1 відчужила належну їй квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , право власності за ОСОБА_2 зареєстровано в ММБТІ 19.11.2001 року за №2644.

З вище зазначених підстав ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не проживала, а фактично з 2000 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується листом заступника начальника Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області №3995/91.2019 від 04.03.2019 року.

Тому ОСОБА_1 запрошення комісії по розгляду акту не отримувала, пояснень не надавала.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про електроенергетику» енергія - це електрична чи теплова енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Згідно ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та п. 48 Правил користування електричною енергією зазначено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за порушення Правил, за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Згідно Правил користування електричною енергією, побутовий споживач електричної енергії (побутовий споживач) - фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та комерційну діяльність, на підставі договору про постачання електричної енергії з електропостачальником.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону саме споживач електричної енергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення Правил користування електричною енергією.

При проведенні перевірки дотримання ПКЕЕ контролерам енергопостачальника стало відомо, що на час перевірки споживачем електричної енергії в квартирі АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , який проживав за вказаною адресою та порушення він допустив самостійно, зазначивши, що ОСОБА_1 у вказаної квартире не проживає. Про вказані обставини контролери повідомив голову комісії по актам у своєму поясненні до акту Д-77621 від 09.03.2014 року.

Отже, ОСОБА_1 станом на 09.03.2014 року не була споживачем електричної енергії, тому не несла відповідальність за порушення Правил користування електричною енергією.

Дійсно ОСОБА_1 знялась з реєстрації за адресою квартира АДРЕСА_2 лише 21.12.2017 року, не повідомила про це постачальника електричної енергії та до особового рахунку не були внесені відповідні зміни щодо зміни попереднього власника. Проте, вказані порушення ПКЕЕН з боку відповідачів не покладають на них обов`язків щодо відшкодування шкоди за порушення ПКЕЕН щодо самовільного підключення.

Посилання позивача на вимоги ст. 3 СК України та ст. 64 ЖК України щодо родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є безпідставними, не підтвердженими будь-якими доказами, тобто є припущенням.

Так, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу набув права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Проте, відповідно до приписів ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховним Судом України в п. 2 постанови №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тобто для задоволення позову щодо відшкодування заподіяної шкоди в даному випадку потрібна обов`язкова сукупність таких ознак: дії останніх були неправомірними, між вказаними діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, є вина зазначеної особи.

Вказана сукупність таких ознак стороною позивача не доведена, а твердження позивача про заподіяння їй шкоди саме відповідачами в даному випадку ґрунтується на припущеннях, оскільки стороною позивача не доведено які саме неправомірні дії вчинили відповідачі, який причинний зв`язок існує між вказаними діями і шкодою та чим доведена вина останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Згідно з ст.141 ЦПК України, у зв`язка з відмовою у задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. 76, 80, 81 , 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за недовраховану електроенергію - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через тридцять днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина

Повний текст рішення складено 28.01.2020 року.