Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2020 року смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

В складі: головуючого - судді Репушевської О.В.,

за участі секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження в смт.Криве Озеро цивільну справу №479/1506/19 за позовом ОСОБА_1 до Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Тридубська сільська рада

в с т а н о в и в :

28 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , вказуючи на те, що він являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки державним нотаріусом Кривоозерського районного нотаріального округу Миколаївської області позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно із-за невідповідності прізвища спадкодавця в правовстановлюючих документах та в свідоцтві про смерть. Посилаючись на те, що спадкодавець є законним власником спадкового майна, позивач просить про задоволення позову.

В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, відповідно до якої просив справу слухати за відсутності представника Тридубської сільської радиКривоозерського району Миколаївської області, позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок за позивачем.

Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі позивача та представника відповідача, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору.

Дослідивши матеріали справи, надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 11 серпня 2017 року(а.с.6).

Заповітом, посвідченим Руснак В.А., секретарем виконавчого комітету Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 17 лютого 2015 року, зареєстрованим в реєстрі за №14, ОСОБА_2 все їй належне майно, заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується даними спадкової справи №270/2017(а.с.29), вказаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за №58899821 та він є чинним на день смерті спадкодавця(а.с.33).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно, із-за невідповідності прізвища спадкодавця в правовстановлюючих документах та в свідоцтві про смерть(а.с.5).

Як вбачається із спадкової справи №270/2017(а.с.29-38), ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку(а.с.32).

Відповідно до даних довідки №1512 від 25 жовтня 2019 року, виданої Тридубською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області встановлено, що останнім місцем проживання ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , було АДРЕСА_1 (а.с.10).

Розпорядженням Тридубського сільського голови №6-р від 15 лютого 2016 року вулицю АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1(а.с.8).

Згідно даних витягу з погосподарського обліку Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, особовий рахунок № НОМЕР_2 , підтверджується, що ОСОБА_2 значиться головою двору житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Відповідно до даних свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_3 від 23 жовтня 2012 року підтверджено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с.13).

Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2013 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно даних технічного паспорту на садибний(індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого КП "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації", спадковий житловий будинок побудований в 1962 році(а.с.16-18).

Відповідно до положень ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

У 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно положень ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мав право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним жилого будинку з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

В даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2013 року.

Відповідно до приписів п.49 зазначеного порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає зокрема документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН А3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів".

Таким чином для реєстрації будинку, збудованого у 1962 році, особою, яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по суті підтверджує факт відповідності будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.

Отже, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , не є самочинним будівництвом та може спадкуватись після смерті ОСОБА_2 як об`єкт права власності - нерухоме майно.

У відповідності до нормативних положень ЦК України - статей 1216, 1218, 1222, 1268 право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач.

Тому наявні підстави для визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями і побутовими спорудами, розташований по АДРЕСА_2 , за позивачем в порядку спадкування за законом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності нажитловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Суд враховує те, що відповідач - Тридубська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області - не заперечує проти задоволення позову, дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались.

За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12-13, 19, 81, 258-259, 206, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Кривоозерський районний суд, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 27 січня 2020 року.

Суддя :