Постанова

Іменем України

22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 565/2142/17

провадження № 61-47709св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області в складі судді Зейкана І. Ю. від 26 червня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду в складі суддів: Хилевич С. В., Боймиструк С. В., Шимків С. С., від 15 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк» або банк) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) про визнання протиправними дій, про визнання порушення приватної власності та стягнення відсотків.

Позов обґрунтовано тим, що банком порушено її цивільні права, оскільки нею було зроблено депозитний вклад на суму 20 000 доларів США на підставі договору від 20 грудня 2013 року № 501.006 «USD Бонусний готівка що міс. 00218734», який укладений з ПАТ «Платинум Банк». Термін дії договору закінчився через 12 місяців і 2 дні. 15 грудня 2014 року вона подала заяву до ПАТ «Платинум Банк» про повернення банківського вкладу до 22 грудня 2014 року. Однак відповідач повністю гроші за вкладом не повернув, виплачував їх частинами, нерегулярно та у гривнях, у зв`язку із чим позивач просила суд визнати протиправними дії ПАТ «Платинум Банк», що полягали у відмові виплатити їй 22 грудня 2014 року суму вкладу, відповідно до договору вкладу та стягнути з банку на її користь кошти, передбачені договором банківського вкладу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ПАТ «Платинум Банк» та порушенням права власності позивача, що полягали у відмові виплатити їй 22 грудня 2014 року суму вкладу, відповідно до договору вкладу від 22 грудня 2013 року та нарахованих відсотків за вкладом, а також у видачі вкладу частинами у період з 22 грудня 2014 року по 07 квітня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після закінчення строку депозитного вкладу банк був зобов`язаний повернути суму вкладу та відсотки на рахунок позивача № НОМЕР_3. Позивач подала до банку письмову заяву про видачу 22 грудня 2014 року суми вкладу у 20 000 доларів США у валюті вкладу та нараховані відсотки з огляду на закінчення дії депозитного вкладу. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача з вимогою видати повністю суму коштів. Відмова ПАТ «Платинум Банк» видати ОСОБА_1 одним разовим платежем повністю суму вкладу за договором з нарахованими відсотками у відповідній валюті - доларах США, є протиправною, тобто такою, що порушує право власності позивачки на відповіді кошти, тому в цій частині позовні вимоги задоволені. Разом з тим, банк після закінчення строку дії вкладу на підставі умов відповідного договору перерахував відповідні суми на рахунок позивачки, а згодом видавав кошти з її рахунку частинами у різних сумах та з різним періодом між платежами. Останній платіж позивачка отримала 07 квітня 2015 року. Договір банківського вкладу припинив свою дію 22 грудня 2014 року, а тому відсутні підстави визнавати його таким, що продовжує свою дію, та застосовувати умови про нарахування відсотків розміром у 12,1% на залишок грошових коштів на розрахунковому рахунку ОСОБА_1 і стягувати їх, у зв`язку із чим в указаній частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду від 26 червня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про задоволення позову лише частково. Суди не дали оцінку всім доводам позивачки. Скаржник указує, що подала позов про тлумачення умов договору банківського вкладу від 20 грудня 2013 року. Суди не застосували висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року в справі № 6-39цс13. Позов в даній справі підлягає задоволенню повністю.

Доводи інших учасників справи

У січні 2019 року представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що висновок судів про відмову в позові в даній справі в частині вимог про стягнення на користь позивачки спірних коштів є правильними. Однак, суди не повно дослідили обставини справи і не врахували, що на момент звернення до суду із даним позовом у ПАТ «Платинум Банк» запроваджено процедуру ліквідації, у зв`язку із чим до вирішення спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальне законодавство - Закон України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вимоги указаного законодавства відповідачами не порушено, тому позов в даній справі не підлягає задоволенню у зв`язку з його безпідставністю.

У січні 2019 року ПАТ «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» - Грошова С . В. , подано відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. У банку, який перебуває в процедурі ліквідації не виникають жодних зобов`язань ніж ті, що передбачені Закон України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу із суду першої інстанції.

23 січня 2019 року справу передано судді-доповідачу Журавель В. І.

13 квітня 2020 року відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», призначено повторний автоматизований розподіл, серед інших, даної справи.

13 квітня 2020 року згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу визначено розглядати у колегії суддів: Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М. - та передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи в складі п`яти суддів.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 28 вересня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та позивачем ОСОБА_1 укладений договір банківського рахунку. Відповідно до пункту 1.1 цього договору банк відкриває клієнту поточний рахунок в національній валюті України та/або в іноземній валюті № НОМЕР_1 , на який зобов?язується приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять клієнту, для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів.

20 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір про розміщення депозитного вкладу.

Відповідно до договору депозитного вкладу дата надання дистанційного розпорядження - 20 грудня 2013 року, номер дистанційного розпорядження - IB.USD.501006.00218734. Зі змісту пункту 1 цього договору вбачається, що депозитний продукт USD Platinum Click Готівка щомісяця, сума вкладу - 20 000,00 доларів США, строк зберігання вкладу 12 місяців + 2 дні, дата повернення вкладу - 22 грудня 2014 року, процентна ставка річних - 12,1 %, рахунок для повернення суми вкладу та сплати відсотків № НОМЕР_3.

ПАТ «Платинум Банк» після закінчення строку депозитного вкладу зобов?язався повернути суму вкладу та відсотки на рахунок позивача № НОМЕР_3.

15 грудня 2014 року ОСОБА_1 подала до ПАТ «Платинум Банк» письмову заяву про видачу 22 грудня 2014 року суми вкладу у розмірі 20 000 доларів США у валюті вкладу та нараховані відсотки, у зв?язку із закінченням депозитного вкладу.

Випискою з рахунку поданою ПАТ «Платинум Банк» підтверджується, що 22 грудня 2014 року відповідач повернув депозит у зв?язку із закінченням строку дії договору, зокрема, за 22 грудня 2014 року відображено перерахування коштів з рахунку платника ОСОБА_1 № НОМЕР_2 на рахунок платника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з призначенням платежу: повернення депозиту у зв?язку із закінченням строку. Договір № 00218734 від 20 грудня 2013 року.

ПАТ «Платинум Банк» виконав умови договору та повернув вклад позивача на його розрахунковий рахунок.

Депозитний договір, укладений 20 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», припинив свою дію 22 грудня 2014 року у зв?язку з його виконанням, тому відсутні підстави визнавати його діючим та застосовувати його умови, у тому числі нараховувати відсотки у розмірі 12,1% на кошти, які залишились на розрахунковому рахунку позивача та стягувати такі відсотки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до вимог частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

10 січня 2017 року постановою правління Національного банку України № 14-рш/БТ ПАТ «Платинум Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. 11 січня 2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Постановою правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року № 95-рш прийнято рішення про відкликання у ПАТ «Платинум Банк» банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 лютого 2017 року № 743 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк».

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частина перша статті 1074 ЦК України передбачає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульовано Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

У пункті 8 розділу Х «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 4452-VI передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону № 4452-VI є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Падати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 569/1437/16-ц (касаційне провадження № 14-67цс18).

Статтею 36 цього Закону № 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, ураховуючи специфіку правовідносин, що виникли між сторонами, їх предмет, а також наявність нормативно-правової бази, яка урегульовує правовідносини за договором банківського вкладу у разі введення у банку тимчасової адміністрації та початку ліквідаційної процедури, задоволення вимог позивача здійснюється відповідно до Закону № 4452-VI.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Частиною четвертою статті 52 Закону передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 201/3945/17 (провадження № 61-40071св18).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Крім того, підставою для звернення до суду із даним позовом позивачка, зокрема, зазначала необхідність стягнення на свою користь відсотків за користування її грошовими коштами після закінчення дії договору спірного банківського вкладу.

Відповідно до частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI (в редакції станом на момент виникнення спору) під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на зазначене уваги не звернув, неправильно визначився з характером спірних правовідносин, не врахував, що станом на момент виникнення спору в банку розпочато процедуру ліквідації, що свідчить про необхідність для сторін спірних правовідносин діяти в порядку, що передбачений Закону № 4452-VI і що має суттєве значення для вирішення даної справи, та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в даному спорі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що на момент подання позову та ухвалення оскаржених рішень в ПАТ «Платинум Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації, тому зазначене унеможливлює стягнення спірних грошових коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який судами помилково не враховано.

Відповідно до вимог частин першої та третьої статті 412 ЦПК України у відповідній редакції підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку із зазначеним, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України у відповідній редакції, з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в даній справі з мотивів, викладених у даній постанові.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 412, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 червня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним дій, визнання порушення приватної власності, стягнення відсотків.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

І. М. Фаловська

С. П. Штелик