Провадження № 2/522/1562/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

22 липня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Полегенького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

28.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради, Головного управління національної поліції в Одеській області, Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури.

ОСОБА_1 в обґрунтування позову зазначила, що працювала на посаді головного бухгалтера в ТОВ «ПАЛЕ-АРТ». 02.09.2018 року на підставі заяви генерального директора ТОВ «ПАЛЕ-АРТ» ОСОБА_2 була проведена реєстрація в ЄРДР кримінального провадження № 0002503 та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст. 358 КК України з дотриманням строків. В зв`язку з зазначеним, позивача позбавили можливості долучитися до праці та вона була позбавлена роботи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що генеральний директор ТОВ «ПАЛЕ-АРТ» ОСОБА_2 поширив завідомо недостовірні відомості, що ганьблять позивача честь, гідність та ділову репутацію, а в інтеренті була опублікована стаття « ОСОБА_3 -аферистка год работала под чужой фамилией устромилась работать в одесскую фирму и уничтожила документи» разом з персональними даними позивача. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 унеможливив вийти на роботу до другого роботодавця.

Заяви позивача про скоєння злочину проти позивача ігнорувалися Шевченківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, всупереч ст. 214 КПК України, було допущено бездіяльність Шевченківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ігноруються ухвали суду на скарги ОСОБА_1 на бездіяльність. Таким чином, позивач зазначила, що її лишили усіх достатків, зламали кар`єру, відняли достойний рівень достатку, достойний вигляд, прибутковий вид діяльності. Також позивач зазначила у позовній заяві, що відновити її репутацію заважають співробітники Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, оскільки 02.09.2018 року було зареєстровано кримінальне провадження № 0002503 відносно позивача ї позивач внесена в витяг з ЄРДР як єдина підозрювана. Тому з 02.09.2018 року позивач не працює. 17.09.2020 року позивач приїхала до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, щоб спростувати обвинувачення, але старшим слідчим Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Пономоренко К.К. не було проведено слідчих дій, порушуючи права позивача вона відсторонила іі від участі в розслідувані (не вручене письмове повідомлення про підозру згідно ст.. 278 КПК України; допит позивача, як свідка проводився з порушенням норми ст.. 352 КПК України; відмовилися надавати відповіді на письмові звернення, заяви, скарги позивача).

Позивач у позові зазначила, що впродовж року вона не могла долучитися до справи, тому звернулася до прокурора з проханням провести слідчі дії та розглянути справу в її присутності, але їй було повідомлення, що підстави про проведення слідчих дій немає, так як постановою Прокуратури Одеської області кримінальне провадження щодо позивача закрито на підставі п.2, чт.1, ст.. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вважає, що слідчий не мав право вносити в ЄРДР заяву чим ОСОБА_2 від 01.09.2018 року, так як не було факту скоєння злочину.

Просила суд стягнути з Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області дорахувати та сплатити відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які втратила позивач внаслідок незаконних дій за 2018 рік з 01.09.2018 року - 31.12.2018 року 100 000,0 гривен; дорахувати та сплатити відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які втратила позивач внаслідок незаконних дій за 2019 рік з 01.09.2018 року - 31.12.2018 року 300 000,0 гривен; а також протягом всього життя нарахувати та сплачувати щорічно відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які втратила позивач внаслідок незаконних дій 300 000 гривен щорічно.

В судове засідання позивача ОСОБА_1 з`явилася, на задоволенні позову наполягала, пояснила суду, що сама вирішила, що не може працювати.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Одеській області Симонова Г.М. в судове засідання з`явилася, позовні вимоги не визнала, вражає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області Чумакова Я.В. судове засідання з`явилася, позовні вимоги не визнала, вражає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини:

Як вбачається із змісту позову та довідкою по кримінальному провадженню, наданою слідчим Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі жодних із вищезазначених дій відносно ОСОБА_1 вчинено не було. Особа не перебувала й не перебуває у статусі підозрюваної, що є, беззаперечно однією з основних вимог для відшкодування моральної та майнової шкоди.

У позовній заяві ОСОБА_1 без жодного підтвердження та будь-яких доказів вказує, що: «Заяви Позивача про скоєння злочину проти Позивача ігнорувалися Шевченкіським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, всупереч ст. 214 КПК України, було допущено бездіяльність. Шевченківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ігноруються ухвали суду на скарги ОСОБА_1 на бездіяльність, заяви». Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення повинна оскаржуватись у рамках кримінального судочинства до слідчого судді. А отже, дане твердження Позивача не є і не може бути предметом спору у даній справі, адже не підпадає під юрисдикцію цивільного судочинства.

Позивачем у позові зазначено, що кримінальне провадження № 0002503 від 02.09.2018 р. «зареєстровано відносно позивача та позивач внесена в витяг з ЄРДР як єдина підозрювана», але судом встановлено, що у вищевказаному кримінальному провадженні на даний час жодній особі не повідомлено про підозру, тому не зрозуміло чому ОСОБА_4 стверджує, що вона «єдина підозрювана».

Під час проведення досудового розслідування у к/п № НОМЕР_1 ОСОБА_1 було один раз допитано у якості свідка. На даний час процесуальний статус останньої не змінювався, кримінальне провадження закрите постановою від 27.02.2020 року.

Головне управління Національної поліції в Одеській області, окрім іншого, не вчиняло жодних дій, які б унеможливили право позивачки на працю. Адже тоді це буде порушенням статті 43 Конституції України відповідно до якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Єдиним способом, позбавлення особи такого права є застосування до неї заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади. Але у рамках к/п № 0002503 від 02.09.2018 такі заходи забезпечення до жодної особи не застосовувались.

Судом встановлено, та не заперечується позивачем, що вона сама припинила виходити на роботу з 28.08.2018 через конфлікт із директором ТОВ «Пале-Арт» ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, вбачається, що позивачкою не доведено розмір відшкодування їй моральної шкоди, не надано жодних документально затверджених доказів, які б доводили спричинення тих чи інших страждань. Окрім того, взагалі не вбачається підстав для виникнення у позивачки права на відшкодування їй шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до положень ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Таких обставин в ході розгляду справи не встановлено.

З наведеного вище суд вважає, що позивачем не надано доказів заподіяння їй матеріальної шкоди, протиправності дій чи бездіяльності Національної поліції та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за недоведеністю вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Головного управління національної поліції в Одеській області, Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із врахуванням положень ЦПК України щодо карантину. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення буде виготовлений 31.07.2020 року.

Суддя А.В. Науменко

22.07.20