Справа № 766/785/20
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

27.01.2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді Єпішина Ю.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ - судді 27.01.2020 року розподілена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на автомобіль марки Daewoo T13110, державний номерний знак НОМЕР_1 та заборонити відчужувати зазначений транспортний засіб.

Подану заяву мотивовано тим, що до Херсонського міського суду Херсонської області пред`явлено позов до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розпискою. Підставою для пред`явлення позову є стягнення суми боргу в розмірі 37000,00 грн. На думку позивача в даному випадку існує необхідність у забезпеченні позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки відповідач має реальну можливість в подальшому розпорядитися автомобілем.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріли заяви, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ч.ч.1-3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на автомобіль марки Daewoo T13110, державний номерний знак НОМЕР_1 та заборонити відчужувати будь-яким особам зазначений транспортний засіб.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, виходячи зі змісту положень п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно можливо виключно за умови належності його Відповідачу або якщо воно підлягає передачі або сплаті Відповідачеві.

У матеріалах справи не додано підтвердження, про те, що автомобіль марки Daewoo T13110, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 .

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Дослідивши подані в обґрунтування заявленого клопотання докази, суд, вирішуючи питання щодо застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно та заборону його відчуження, приходить до висновку, що між сторонами виник спір щодо стягнення боргу, проте наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання постановленого рішення суду по суті спору та необхідність забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника ОСОБА_1 , оскільки на час розгляду заяви не підтверджена належними та допустимим доказами.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник у своїй заяві лише зазначив, що відповідач має реальну можливість в подальшому автомобілем марки Daewoo T13110, державний номерний знак НОМЕР_1 , крім того не надано жодного доказу, що вказаний автомобіль належить відповідачу.

Разом із тим, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що майбутнє рішення суду у разі можливого задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим, зокрема, доказів на підтвердження намагання відповідача відчужити належний йому транспортний засіб.

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та не доведена співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Суд звертає увагу, що вищевказані обставини не позбавляють позивача права звернутись до суду із заявою про забезпечення позову в інший спосіб та обрати спосіб забезпечення позову відповідно до вимог ЦПК України, а саме ст. ст. 150-152 ЦПК України, оскільки таке право передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України на будь - якій стадії розгляду справи.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Херсонський міський суд Херсонської області. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.М. Єпішин