ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1304/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/4136/20 Категорія: Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2020 року, постановлену в складі судді Демчика Р.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вищого навчального закладу «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» про стягнення боргу за договором позики. Просила суд стягнути з відповідача на її користь несплачену суму боргу в розмірі 800000 гривень, штраф в розмірі 10% від неповернутої суми в розмірі 80000 гривень, 3% річних з простроченої суми у розмірі 17595 гривень 33 копійки, інфляційне нарахування на суму боргу у розмірі 22616 гривень 64 копійки та судові витрати.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в обґрунтування якої ОСОБА_1 зазначила, що 26 липня 2019 року між нею та відповідачем було укладено договір зворотної безвідсоткової позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. та зареєстровано в реєстрі за №7276.

Відповідно п.1.1 вказаного договору позивач надала відповідачу зворотну безвідсоткову позику у вигляді безпроцентної фінансової допомоги в розмірі 800000 гривень, а останній зобов`язався відповідно до п.4.1 повернути позику не пізніше 02 вересня 2019 року.

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого навчального закладу «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» з вимогою про негайне повернення коштів по договору, проте відповідачем станом на день звернення до суду кошти позивачу не повернуті.

На підставі ст.ст. 549, 550, 610, 612, 625 ЦК України позивачем здійснено розрахунок штрафних санкцій за несвоєчасне повернення коштів та нараховано 3% річних та інфляційні збитки.

Таким чином, остаточна грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 920211 гривень 97 копійок.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу належить на праві власності наступне нерухоме майно:

- нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- нежитлова будівля, адмінприміщення з підвалом, входом в підвал, двома ганками літ. А-3, п/д за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38756756;

- нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 25783177;

- частина нежитлових приміщень першого поверху адміністративної будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 29793259;

- квартира загальною площею 66,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна 22085655;

- квартира загальною площею 49,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер майна 24815576.

Пунктом 7 договору передбачено, що позичальнику під час дії угоди забороняється повне або часткове відчуження майна та майнових прав позичальника, зміна права власності, часток учасників у статутному фонді без погодження з позикодавцем.

Окрім цього відповідачем в АТ «Укрексімбанк» відкрито розрахунковий рахунок.

Посилаючись на те, що існує ризик того, що відповідач в будь-який момент відчужить належне йому нерухоме майно, що не дасть змогу або утруднить у випадку задоволення позову забезпечити реальне виконання рішення суду та з метою дотримання позичальником пункту 7 договору, ОСОБА_1 просила суд накласти арешт та заборонити будь-яким особам будь-які дії направленні на відчуження нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; накласти арешт на грошові кошти Вищого навчального закладу «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» у розмірі 996747 гривень 62 копійки, що знаходяться на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 , код НОМЕР_2 в Акціонерному товаристві «Укрексімбанк» та інших рахунках у банківських установах.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення, які заявник просив застосувати, а саме заборони будь-яким особам будь-які дії направленні на відчуження нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , сторонами обумовлено пунктом 7 договору і на даний час у суду відсутні докази на підтвердження того, що відповідачем вказаний пункт порушується та вчиняються будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна. Також суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на розрахунковий рахунок відповідача, оскільки позивачем надано суду інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 травня 2020 року за №210691840, з якої вбачається, що у власності відповідача є нерухоме майно (нежитлові будівлі та квартири), що в свою чергу, в разі задоволення позовних вимог, може забезпечити виконання судового рішення в повному обсязі.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та накласти арешт і заборонити будь-яким особам будь-які дії направленні на відчуження нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; накласти арешт на грошові кошти Вищого навчального закладу «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» у розмірі 996747 гривень 42 копійки, що знаходяться на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 , код НОМЕР_2 в Акціонерному товаристві «Укрексімбанк» та інших рахунках у банківських установах.

Доводи апеляційної скарги фактично дублюють заяву про забезпечення позову. Вказує, що вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

У відзиві на подану апеляційну скаргу Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський Університет Економіки і Менеджменту» зазначив, що судом першої інстанції було враховано, що між сторонами дійсно виник спір і на даний час відсутні докази на підтвердження того, що відповідачем порушуються умови договору та вчинюються будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна. Також законно було відмовлено в частині накладення арешту на розрахунковий рахунок, оскільки у власності відповідача є нерухоме майно, що може забезпечити виконання рішення суду. Накладення арешту на нерухоме майно та рахунки університету паралізує освітній процес, що негативно відобразиться на студентах, викладачах та іміджу. Тому просив апеляційну скаргу відхилити. Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси залишити без змін.

30 липня 2020 року ОСОБА_1 подала до Черкаського апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 364 ЦПК України встановлено, що у разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Подаючи доповнення до апеляційної скарги, апелянтом не було виконано зазначених вимог закону та не додано доказів надсилання копії доповнення іншим учасникам справи, а відтак суд їх не враховує.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положенням ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Серед яких є такі види як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, заборона вчиняти певні дії.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором зворотної безвідсоткової позики у розмірі 920211 гривень 97 копійок.

Проте, з наданих до заяви додатків неможливо встановити співмірність цієї суми з вартістю майна відносно якого позивач просить накласти арешт.

Заявником не обґрунтовано необхідність обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, враховуючи, що об`єкти нерухомого майна, на які заявник просить накласти арешт, як вбачається з наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема є об`єктами господарювання (деревообробні цехи, майстерня). Тобто застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на перелічене нерухоме майно може призвести до негативних наслідків.

Окрім цього слід зазначити, що відповідач є учбовим закладом і забезпечення позову шляхом обраним позивачем, може вплинути на права та інтереси необмеженого кола осіб.

Наявність у відповідачів майна, яке належить йому на праві власності, не є безумовною підставою для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб. До того ж арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки у власності відповідача є нерухоме майно, то в разі задоволення позовних вимог, і недостатності коштів на рахунку, рішення суду може бути виконано за рахунок вказаного майна.

Відповідач є юридичною особою. Доказів того, що у нього є фінансові труднощі за якими він не виконує свої зобов`язання не надано.

Накладення арешту на майно та грошові кошти, приведе до обмеження його господарської діяльності і навіть можливої повної його зупинки, чим буде завдано збитків та вплине на права інших осіб які перебувають з ним у договірних чи інших відносинах.

За таких обставин, апеляційний суд, не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст.374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» про стягнення боргу за договором позики залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 30 липня 2020 року.

Судді