Справа № 486/456/19
Провадження № 2/486/84/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 січня 2020 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Коршак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , шляхом надання ключів від вхідних дверей до даної квартири.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 1991 по 2002 роки він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 В період шлюбу, а саме 28 серпня 2001 року він придбав квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 серпня 2002 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частку даної квартири, а рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 лютого 2005 року встановлено порядок користування нею, а саме, кімнати площею 11,9 кв.м та 7,3 кв.м виділено в користування ОСОБА_2 , а кімнату площею 16 кв.м виділено в користування йому, кухню, ванну, туалет та коридор залишено в загальному користуванні. У 2016 році відповідач змінила замки від вхідних дверей до квартири та не впускає його, перешкоджаючи таким чином користуватись його власністю. Зауважив, що комунальні послуги він сплачує.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Позивач надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив здійснювати розгляд справи без його участі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином, через оголошення на веб-порталі судової влади України, окрім того 30 листопада 2019 року особисто отримала повістку про виклик до суду, що підтверджується її підписом в повідомленні про вручення поштового відправлення /а.с. 94/.

За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що постановлено відповідну ухвалу.

Суд, дослідивши докази в сукупності, вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 серпня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3628, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 /а.с. 8, 9/.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 серпня 2002 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 /а.с. 10/.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 лютого 2005 року ОСОБА_2 виділено в користування кімнату площею 11,9 кв.м та 7,3 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 - кімнату площею 16 кв.м в зазначеній квартирі. Кухню, ванну, туалет та коридор залишено в загальному користуванні /а.с. 13/.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня 2007 року зазначене рішення залишено без змін /а.с. 14/.

Як вбачається з довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію), станом на 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 є квартиронаймачем 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , та зареєстрований в ній /а.с. 15/.

Згідно відповіді Центру надання адміністративних послуг Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на запит суду, ОСОБА_2 також зареєстрована у спірній квартирі /а.с. 23/.

Як вбачається з матеріалів перевірки /а.с. 98 - 104/ за результатами звернення ОСОБА_1 , яке зареєстроване у журналі єдиного обліку Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області за № 2601, 15 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до поліції, оскільки не зміг потрапити до квартири АДРЕСА_1 , так як двері були зачинені і ніхто не відчиняв. В ході перевірки було опитано ОСОБА_2 /а.с. 100-101/, яка пояснила, що 15 травня 2018 року зачинила квартиру через те, що ОСОБА_1 не сплачує комунальних послуг та з`являється за вказаною адресою коли її та сина не має вдома. Ключів від даної квартири у ОСОБА_1 немає.

Також, 07 лютого 2019 року, згідно рапорту старшого інспектора чергового Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 07 лютого 2019 року о 12:06 годині у ОСОБА_1 виник конфлікт з колишньою дружиною. В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не може потрапити до квартири АДРЕСА_1 , тому, що колишня дружина ОСОБА_2 можливо замінила замки /а.с. 106/.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, де визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зі змісту ст. ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18) де, зокрема, зазначено, що співвласник майна має право вимагати усунення перешкод шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

З 2018 року ОСОБА_1 позбавлений права користуватись належною йому 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 змінила замки від вхідних дверей та не впускає його до квартири. Таким чином, остання чинить позивачу перешкоди у користуванні його часткою у власності. Протилежного відповідачем не доведено.

Суд вважає, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання надати ключі від вхідних дверей.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на його користь /а.с. 1, 2/.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні приватною власністю у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання надати останньому ключі від вхідних дверей до даної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Новоєгорівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 та проживаючого: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова