ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 25 травня 2020 року по справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Аутсортінгова компанія «РІКО» про заміну сторони виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У грудні 2019 року товариства з обмеженою відповідальністю (далі -ТОВ) «Аутсортінгова компанія «РІКО» звернулося до суду з заявою, в якій просить замінити стягувача по виконавчому листу, виданому 01 серпня 2012 року Полтавським районним судом Полтавської області у цивільній справі № 2-02056/11, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору № 125-059 від 11 грудня 2007 року в сумі 2596,79 доларів США та 6625,59 грн., на ТОВ «Аутсортінгова компанія «Ріко».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 25 травня 2020 року заяву ТОВ «Аутсортінгова компанія «РІКО» про заміну сторони виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_1 задоволено.

Замінено стягувача по виконавчому листу, виданому 01 серпня 2012 року Полтавським районним судом Полтавської області у цивільній справі № 2-02056/11, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору № 125-059 від 11 грудня 2007 року в сумі 2596,79 доларів США та 6625, 59 грн., на ТОВ «Аутсортінгова компанія «Ріко».

Узагальнені вимоги апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Просив зазначену ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ТОВ «Аутсортінгова компанія «Ріко» в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, так судом не встановлено характер договору укладеного між ПП «Міраж-сервіс» та ТОВ «Аутсортінгова компанія «Ріко» а саме, що він є договором факторингу, а не відступлення прав вимоги, заявником не надано кредитного договору у результаті невиконання умов якого виникла заборгованості та договору поруки, додатки до договорів про відступлення прав вимоги не містять прізвища ОСОБА_1 , заява подана неналежною особою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Процая В.М., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 червня 2012 року позов ПАТ «Банк «Демарк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Демарк» заборгованість за кредитним договором №125-059 від 11 грудня 2007 року в сумі 2596,79 доларів США та 6625,59 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Демарк» судовий збір у сумі 273,73 грн.

Рішення набрало законної сили 06 липня 2012 року, по справі видано виконавчі листи.

09 серпня 2018 року між ПАТ «Банк «Демарк» і ПП «Міраж-сервіс» був укладений Договір № 22 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ПП «Міраж-сервіс» перейшли всі права кредитора за кредитним договором № 125-059 від 11 грудня 2007 року з ОСОБА_2 та за укладеним на його забезпечення договором поруки з ОСОБА_1

07 жовтня 2019 року на підставі договору № 1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного між ПП «Міраж-сервіс» і ТОВ «Аутсортінгова компанія «Ріко», права вимоги за кредитним договором № 125-059 від 11 грудня 2007 року з ОСОБА_2 та за укладеним на його забезпечення договором поруки з ОСОБА_1 були відступлені новому кредитору ТОВ «Аутсортінгова компанія «Ріко».

Як убачається з пункту 2.1. договору № 1 від 07 жовтня 2019 року новий кредитор набув усіх прав кредитора у повному обсязі.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

У виконавчому провадженні можуть брати участь кілька стягувачів. Кожен з них щодо іншої сторони має право брати участь у виконавчому провадженні самостійно або доручити участь у виконавчому провадженні одному із співучасників.

У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини 1 статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року по справі № 2-1216/09.

Дані висновки спростовують доводи наведені в апеляційній скарзі щодо ненадання заявником доказів, що виконавче провадження перебуває на виконанні.

Аналізуючи матеріали справи та норми чинного законодавства, доведеність факту відступлення прав вимоги колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заява ТОВ «Аутсортінгова компанія «Ріко» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі № 2-02056/11, де боржником є ОСОБА_1 .

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Не є підставою для скасування ухвали суду позиція викладена в апеляційній скарзі стосовного того, що договір укладений між ПП «Міраж-сервіс» та ТОВ «Аутсортінгова компанія «Ріко» за своєю суттю є договором факторингу, а не відступлення прав вимоги, тоді як заявник не має ліцензії на укладення договорів факторингу, оскільки дані доводи ґрунтуються на припущеннях та є недоведеними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зазначений договір є чинним, його дійсність та наявність повноважень на їх укладення не є предметом даної справи, вирішення даних питань є підставою для самостійних позовних вимог.

Безпідставними є посилання ОСОБА_1 щодо ненадання заявником копії кредитного договору та доказів укладення договору поруки, оскільки факт укладення даних договорів та стягнення по них заборгованості підтверджуються рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 червня 2012 року, яке набрало законної сили та копією виконавчого листа № 2-02056/11.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що витяги з додатків до Договорів від 09 серпня 2018 року та від 07 жовтня 2019 року не містять прізвища ОСОБА_1 є необґрунтованими так як дані додатки містять перелік кредитних договорів за якими відступається право вимоги, в тому числі зазначено кредитний договір № 125-059 від 11 грудня 2007 року укладений з ОСОБА_2 , при цьому зобов`язання ОСОБА_1 щодо виплати заборгованості виникли саме в наслідок невиконання даного кредитного договору та на момент укладення договорів між ПАТ «Банк «Демарк», ПП «Міраж-сервіс» та ТОВ «Аутсортінгова компанія «Ріко» вже існувало рішення щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 125-059 від 11 грудня 2007 року як з ОСОБА_2 так і з ОСОБА_1 .

Не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції посилання ОСОБА_1 на те, що в додатках № 1 до договорів від 09 серпня 2018 року та від 07 жовтня 2019 року вказана сума заборгованості в розмірі 55985,87 грн., тоді як розмір заборгованості згідно рішення суду складає 2596,79 доларів США та 6625,59 грн. оскільки судом вирішувалося питання заміни сторони виконавчого провадження, а не розмір заборгованості, який вже визначений рішенням суду та підлягає стягненню у порядку визначеному чинним законодавством.

Необґрунтованими є доводи наведені в апеляційній скарзі, що заява про заміну сторони виконавчого провадження подана представником за довіреністю ОСОБА_3 , яка не має статусу адвоката, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Згідно пункту 18 перехідних положень ЦПК України положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Враховуючи, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором була розпочата до внесення змін до Конституції України, а стадія виконання рішення суду є завершальною стадією судового провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження») представництво інтересів у суді може здійснюватися за письмовим дорученням особою, що не має статусу адвоката.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення із дотриманням норм процесуального права, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростували, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги заяви, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 25 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 28 липня 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська