Справа № 338/800/19
Провадження № 22-ц/4808/842/20
Головуючий у 1 інстанції Шишко О.А.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюта І.О.,

секретаря Петріва Д. Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника Порогівської сільської ради Широких Ю. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Порогівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, з апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2020 року у складі судді Шишка О.А.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Порогівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Порогівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 11 вересня 2017 року № 269-10/2017 «Про затвердження генерального плану забудови села Пороги Богородчанського району Івано-Франківської області», визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 площею 0,1499 га, кадастровий номер :01:005:0299, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 21.02.2020 року прийнято відмову від позову представника позивача в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 площею 0,1499 га, кадастровий номер :01:005:0299, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , й закрито провадження в справі у цій частині.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , які приблизно у 1922 році споруджені його батьками. Для обслуговування житлового будинку рахується земельна ділянка площею 0,21 га. Після оформлення свого права на житловий будинок він мав намір також приватизувати вказану вище земельну ділянку. Однак під час оформлення необхідних документів йому стало відомо, що згідно затвердженого рішенням Порогівської сільської ради від 11.09.2017 року № 269-10/2017 року генерального плану забудови села Пороги його земельна ділянка поділена проїздом (дорогою) на дві окремі ділянки. Вважає, що при розробленні та затвердженні оновленого генерального плану села Пороги грубо порушено вимоги чинного законодавства та державні будівельні норми у сфері містобудування, зокрема не проведено громадські слухання, не враховано інтереси жителів села, зокрема позивача, при розробленні доріг не враховано розміщення існуючих житлових будинків та господарських споруд. Відповідно до вказаного генплану села дорога проходить посередині його подвір`я, що порушує його права як власника житлового будинку та землекористувача. Тому просить визнати незаконним та скасувати рішення Порогівської сільської ради від 11.09.2017 року № 269-10/2017 року "Про затвердження генерального плану забудови села Пороги Богородчанського району".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до Порогівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення Порогівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 11 вересня 2017 року № 269-10/2017 «Про затвердження генерального плану забудови села Пороги Богородчанського району Івано-Франківської області».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позиція представника позивача про наявність підстав для скасування оспорюваного рішення через недотримання вимог законодавства, зокрема щодо оприлюднення самого генерального плану, є необгрунтованою, позивачем не доведено будь-яких порушень своїх прав, свобод чи інтересів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На дане рішення суду представник позивача ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі обставини, що мають значення для справи. По-перше, що відповідач не дотримав жодної з послідовних процедур, детально регламентованих законодавством для розроблення, оприлюднення, обговорення громадськістю проекту містобудівної документації на місцевому рівні, чим грубо порушив права позивача та інших мешканців села на участь у розробленні та затвердженні містобудівної документації, позбавив позивача права подання пропозицій до проекту «оновленого генерального плану села» в порядку, передбаченому законодавством. По-друге, суд не з`ясував обставини щодо невідповідності затвердженого Порогівською сільрадою генерального плану нормам містобудівного, земельного та іншого законодавства. Згідно «оновленого» в 2017 році генерального плану села Пороги посеред подвір`я позивача має бути влаштовано дорогу на відстані 1 метра від існуючого житлового будинку позивача 1922 року побудови та на відстані 20-30 см від існуючої з цього ж року господарської будівлі позивача. Це є неприйнятним для позивача і він заперечує, щоб суцільна земельна ділянка, яка перебуває у фактичному користуванні його родини протягом такого тривалого часу була розділена дорогою. Такої дороги загального користування ніколи не існувало, це було подвір`я його родини, а також іноді він дозволяв проїжджати по своєму подвір`ю сусіду до старого будинку з проханням зачиняти за собою ворота.

Суд визнав встановленими жодним чином не доведені обставини щодо належного виконання усіх поетапних процедур щодо оприлюднення рішень стосовно оновлення генплану та проектів самого генплану, а також проведення громадських слухань щодо обговорення проекту генплану, дотримання процедур розгляду та врахування пропозицій громадськості.

Не відповідають обставинам справи висновки суду про належне оприлюднення та обговорення генерального плану села Пороги, а також про те, що питання спірного проїзду було предметом судового розгляду, оскільки позивач не був учасником вказаної цивільної справи, тому таке рішення не має преюдиційного значення.

Крім того, на цей час такі спори вирішуються у порядку адміністративного судочинства, однак суд розглянув справу в порядку цивільної юрисдикції, відмовивши у задоволенні позову, що є перешкодою для повторного звернення позивача з цим позовом до суду належної юрисдикції.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка доводи апеляційної скарги підтримала, представника відповідача, яка доводи скарги заперечила, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

За змістом ч.1 та 2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога фізичної особи ОСОБА_2 до органу місцевого самоврядування - Порогівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування її рішення від 11 вересня 2017 року № 269-10/2017 «Про затвердження генерального плану забудови села Пороги Богородчанського району Івано-Франківської області», з тих підстав, що при розробленні та затвердженні оновленого генерального плану села Пороги грубо порушено вимоги чинного законодавства та державні будівельні норми у сфері містобудування, зокрема не проведено громадські слухання, не враховано інтереси жителів села, зокрема позивача, при розробленні доріг не враховано розміщення існуючих житлових будинків та господарських споруд. Відповідно до вказаного генплану села дорога проходить посередині його подвір`я, що порушує його права як власника житлового будинку та землекористувача.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Рішення Порогівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 11 вересня 2017 року № 269-10/2017 «Про затвердження генерального плану забудови села Пороги Богородчанського району Івано-Франківської області», яке є предметом оскарження у цій справі, прийняте сільрадою під час здійснення владних управлінських функцій і є нормативним актом, оскільки воно використовується неодноразово, звернено до багатьох суб`єктів, для яких скасування цього рішення може породити певні наслідки.

Ураховуючи, що позивач є користувачем земельної ділянки, яка знаходиться в с.Пороги Богородчанського району площею 0,21 га., рішення, дії та бездіяльність Порогівської сільради безпосередньою впливають (стосуються) на його права та законні інтереси.

Отже, враховуючи предмет позову, сторін, спір у цій справі є публічно-правовим, а тому має розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Такою також є судова практика Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (постанова від 30 січня 2020 року у справі №826/13584/16).

Указане залишилося поза увагою суду першої інстанції, який, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права, тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, провадження у справі закрити, роз`яснивши позивачу право звернення із вказаним позовом у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.4 ст.377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Порогівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення Порогівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 11 вересня 2017 року № 269-10/2017 «Про затвердження генерального плану забудови села Пороги Богородчанського району Івано-Франківської області» - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду. Позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2020 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

І.О. Максюта