Справа№592/1241/20
Провадження №2/592/1057/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Катрич О.М.

за участю секретаря судового засідання Коваленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошей на утримання спільного майна,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка свої уточнені вимоги (а.с. 31) мотивує тим, що їй та ОСОБА_2 , як співвласникам, належить квартира АДРЕСА_1 . Зокрема, ОСОБА_2 належить частка квартири, яка складає ј частки, а належна позиваці частка в квартирі складає ѕ частки квартири.

Позивачка фактично мешкає і зареєстрована в іншому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач разом із її сім`єю мешкають за адресою АДРЕСА_3 . Але відповідач без погодження з позивачкою використовує квартиру АДРЕСА_4 Суми для реалізації нею положень адміністративного інституту реєстрації відповідача і членів її сім`ї, як мешканців м.Суми. Втім, лише позивачка сплачує комунальні послуги. Відповідач майже три роки ухиляється від свого обов`язку по оплаті комунальних платежів і по утриманню квартири. Просить суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі 8306, 55 грн. на утримання спільного майна - квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Представник позивачки адвокат Конорєв В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, додавши, що особовий рахунок на квитанціях зазначений на ОСОБА_3 , тобто попереднього власника квартири, від якого вона була успадкована.

Представник відповідача адвокат Мірошниченко А.В. позовні вимоги не визнав, надав відзив, в якому зазначає, що матеріали позовної заяви не містять жодних письмових доказів, окрім квитанції про сплату судового збору та реквізитів банківського рахунку позивача. У відповідності до рішення суду по справі № 592/11738/16-ц від 21 червня 2017 року за відповідачкою було визнано право власності на ј частину спірної квартири. Позивачкою чиняться перешкоди у користуванні відповідачкою квартири, що підтверджується висновком перевірки факту повідомлення від 08.12.2016 року, 29.12.2017 року та Довідкою від 27.01.2019 року. Відповідачка фактично не має змоги навіть зайти до житлового приміщення, оскільки позивач змінив замки у дверях.

Щодо факту реєстрації зазначає, що в спірній квартирі зареєстрована лише відповідачка, ніхто з її членів сім`ї більше в квартирі не зареєстрований. Між сторонами відсутня домовленість про порядок користування спільною квартирою та відсутні докази погодження конкретних витрат на утримання спільного майна згідно частин першої, другої статті 358 ЦК України. Окрім того представником позивачки не наданий орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу, а є лише зазначення понесених витрат на суму 2500 гривень. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, у зв`язку з необґрунтованістю.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 592/13123/19 вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторонам, як співвласникам, на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_2 належить частка квартири, яка складає ј частки, а належна позиваці частка в квартирі складає ѕ частки квартири в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 . Дані обставини підтверджуються копіями рішень Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2017р., 21.06.2017р. (а.с. 108, 109 справа №592/6885/17)

Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно статті 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

10.04.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з листом, в якому пропонувала останній викупити її частку у праві власності. (а.с.8 ц.с. №592/6885/17) 29.05.2018 року ОСОБА_2 направила пропозицію, в якій вказала, що в принципі згода, щоб її частку викупили, але не згода із ціною. (а.с.10) З листами та пропозиціями з приводу утримання майна сторони один до одної не зверталися, такі докази відсутні в матеріалах справи. Однак, з наданих пояснень представниками сторін, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є родичами між собою, відсутня домовленість про порядок користування спільною квартирою та відсутні докази погодження конкретних витрат на утримання спільного майна.

Так, позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 8 306, 55 грн. на утримання спільного майна, однак суду не надано достатніх, належних доказів в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, що саме ОСОБА_1 несла ці витрати та сплачувала комунальні послуги, або від її імені за довіреністю їх сплачувала інша особа .

Позивачкою надано квитанції про оплату комунальних послуг за утримання квартири АДРЕСА_1 (17-21), однак з їх змісту не вбачається, що платником коштів була саме ОСОБА_1 або інша особа за її дорученням, адже у наданих квитанціях в графі «платник» зазначено ОСОБА_3 .

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а тому, виходячи з вищенаведеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Що ж стосується стягнення витрат на правову допомогу, то обидві сторони не надали суду обгрутованого розрахунку та доказів сплати та понесення цих витрат, а тому у відповідності до ст. 141, ст. 137 ЦПК України у їх стягненні слід відмовити, як з ОСОБА_1 так і з ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 200, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Катрич