Справа № 372/190/20
Провадження 2-з-8/20
ухвала

Іменем України

16 січня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.

при секретарі Буртовій О.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області заяву ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майно до пред`явлення позову про скасування державної реєстрації та витребування майна із чужого незаконного володіння до ОСОБА_3 , ТОВ «Альмораді», Державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Гнатюка М. В., третіх осіб без самостійних вимог Служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, приватного нотаріуса Вишгородського районного територіального округу Київської області Теплюк Г. М. В обґрунтування вимог про забезпечення позову до пред`явлення позову заявниця зазначає, що до 30.10.2019 року їй на праві приватної власності належало нерухоме майно житловий будинок номер АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за вищевказаною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0, 270 га. Перехід права власності на вищевказане нерухоме майно до ОСОБА_3 відбувся на підставі іпотечного застереження договору іпотеки від 25.06.2015 року, укладеного між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (новий кредитор ОСОБА_3 ), з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 25.06.2015 р., укладеного між цими ж сторонами. Станом на дату застосування іпотечного застереження 31.10.2019 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 складав 62 000 доларів США. В подальшому 21.11.2019 року ОСОБА_3 , як учасниця товариства, внесла спірне нерухоме майно до статутного капіталу ТОВ «Альмораді». На момент подачі заяви про забезпечення позову спріне нерухоме майно є власністю ТОВ «Альмораді». Заявник в своїй заяві зазначає, що особа, до якої вона має намір звернутися, як до відповідача, ОСОБА_3 , як кредитор та іпотекодержатель, порушила її право, не дотримавшись 30 денного строку, що був наданий ОСОБА_1 для дострокового погашення заборгованості, і до його перебігу здійснила реєстрацію права власності шляхом застосування іпотечного застереження. Окрім цього, державним реєстратором не дотримані вимоги Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в частині оцінки предмета іпотеки. Заявник вважає, що державна реєстрація права власності здійснювалась із суттєвими порушеннями та ці дії були направленні на задоволення інтересів відповідачів ОСОБА_3 та ТОВ «Альмораді» свідчить про реальну можливість утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення за її позовом про скасування державної реєстрації та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, прийшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову вбачається, що вона не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, що свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, враховуючи те, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Отже з огляду на вищевикладені обставини, заява про забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення та не направлена на ефективний захист або поновлення прав позивача, враховуючи те, що заявниця не оспорює розмір та факт заборгованості перед відповідачем ОСОБА_3 , не оспорює дійсність договорів іпотеки та позики та додаткових угод до них, укладених між нею та кредитором. Окрім того, спірне нерухоме майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки на момент пред`явлення цієї заяви вже відчужене від кредитора ОСОБА_3 ТОВ «Альмораді».

Цивільне законодавство містить ефективні заходи щодо врегулювання спорів, пов`язаних із переходом права власності від первісного продавця до інших власників. Застосування додаткових заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно повинно спиратися на обставини, які б реально створювали загрозу неможливості поновлення прав власника в майбутньому.

Разом з тим, заявником не доведено того, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись до суду, а також, що такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно: земельну ділянку та будинок, є співмірними із позовними вимогами.

Враховуючи наведене, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволені заяви ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: