Апеляційне провадження № 22-ц/824/2839/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи 761/18524/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В., за участю секретарів судового засідання Пащенко О.П., Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальний заклад Київської обласної ради "Київський

обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом", правонаступником якого залучено Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради "Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку

спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу виконуючого обов`язки

директора (голови комісії з реорганізації) Комунального закладу Київської обласної

ради "Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом",

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Мальцева Д.О., -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу Київської обласної ради "Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом" про стягнення компенсації за порушення термінів виплати заробітної плати, який обґрунтовувала тим, що за рішенням суду від 14.06.17 року її поновлено на роботі у відповідача та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 240 839,10 грн.,яке було виконано лише в грудні 2017 року.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала свої вимоги та змінювала предмет позову, і остаточно, з підстав ЗУ" Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат" та у відповідності до норм КЗпП України, просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 82 686,06 грн. за період з часу її звільнення та до ухвалення рішення суду (з 12.08.14 по 14.06.17 року) та судові витрати в сумі 5 000 грн.,понесені нею за проведення розрахунку ТОВ`Кей Солюшнз" (ас.105-107).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з відповідача на її користь компенсацію за порушення термінів виплати заробітної плати в сумі 82 68,06 грн. та судові витрати в сумі 5000 грн.

В дохід держави з відповідача стягнуто судовий збір в сумі 877 грн.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що порушення судом процесуального права полягає в неповному з`ясуванні судом обставин справи. Суд не повідомив належно відповідача про розгляд справи та не надіслав копію ухвали про відкриття провадження у справі. Порушення судом першої інстанції матеріального права, на думку відповідача, полягає в тому, що суд застосував в своєму рішенні ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат", який не підлягає до застосування в спірних правовідносинах та застосовується виключно до грошових доходів громадян,які не носять разового характеру. В той час, як за рішенням суду на користь позивачки уже стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, що за своєю правовою природою є фінансовою санкцією для роботодавця у зв`язку з незаконним звільненням працівника і така виплата носить виключно разовий характер та не підлягає під дію зазначеного закону. Окрім цього, відповідач звертає увагу на те, що позивач при зверненні до суду порушила 3-х місячний строк звернення з вимогами про стягнення компенсації, встановлені ст.233 КЗпП України. Відповідач зазначає також на допущену судом в мотивувальній частині рішення описку ( 2-й аркуш рішення абз.3-й), а саме, що позов не підлягає задоволенню, в той час як в резолютивній частині зазначив, що позов підлягає задоволенню повністю.

Позивач ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечувала.

Подала відзив на апеляційну скаргу,в якому посилається на те, що відповідач пропустив строк для подачі апеляційної скарги. Скарга подана неіснуючою юридичною особою і подані до неї документи та сама скарга підписані неповноважною особою. Вважає безпідставним посилання відповідача про те, що стягнення на її користь виплати заробітку за час вимушеного прогулу не є одноразовою виплатою і дає її право на вимогу щодо компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. Також зазначає,що строки звернення до суду передбачені ст.233 КЗпП не порушено, оскільки нею заявлено вимоги щодо порушення законодавства про оплату праці і строк звернення до суду з зазначеними вимогами законом не обмежено. На виконання рішення суду 23.10.19 року було відкрито виконавче провадження.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону.

Просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року відповідача Комунальний заклад Київської обласної ради "Київський обласний центр профілактики по боротьбі з ВІЛ/СНІДом" замінено на Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради "Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом" (т.2 ас.133).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, з підстав в ній викладених та просив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Стаття 34 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що компенсація працівникам втрати частини робітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один місяць і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами зазначений закон визначає грошові доходи громадян, які вони одержують на території країни і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2017 року (яке набрало чинності згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31.10.2017року) позивачку ОСОБА_1 поновлено у відповідача на посаді головного лікаря та з останнього на її користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 240 839, 10 грн.

07.12.2017 року рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідачем виконано шляхом перерахування на рахунок позивача коштів в сумі 240 842, 95грн.

Згідно розрахунку компенсації за порушення термінів виплати заробітної плати, проведеного ТОВ "Кей Солюшнз" 03.05.2019 року на підставі Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати №159 від 21.02.2001 року компенсація по невиплаченій ОСОБА_1 відповідачем заробітній платі за період з часу її звільнення і до часу поновлення її на роботі становить 82 686 грн.06 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції погодився з доводами позивачки та з поданими нею на їх підтвердження доказами стосовно того, що під час розрахунку її середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було враховано компенсацію за порушення термінів виплати заробітної плати.

При цьому суд вважав також, що на порушення ст.236 КЗпП України відповідачем допущено затримку виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі, що в свою чергу є підставою для стягнення з нього (відповідача) середнього заробітку за цей час ( тобто з дня звільнення позивачки 12.08.14 по день ухвалення рішення суду 14.06.17 року про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку) .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин,повно та всебічно встановив обставини справи,дослідив наявні в справі докази і надав їм належну правову оцінку,внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення,яке відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доводи апеляційної скарги про помилкове застосування до спірних правовідносин ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат" колегією суддів не приймаються, оскільки суд першої інстанції вірно виходив з того, що розмір середнього заробітку за судовим рішенням визначено без врахування податків і інших обов`язкових платежів, а відтак, його стягнення не є разовим, що відповідає зазначеному Закону та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Вказаний висновок суду кореспондується з висновком викладеним у постанові ВС від 3.04.2019 у справа № 219/10785/15-ц.

Стосовно того, що позивач при зверненні до суду порушила 3-х місячний строк звернення з вимогами про стягнення компенсації, встановлені ст.233 КЗпП України, слід зазначити що у частині першій статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз змісту частини другої статті 233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Згідно із положеннями ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 114/8713 (далі - Інструкція № 5) суми грошових компенсацій у разі невикористання відпусток є платою за невідпрацьований час (підпункт 2.2.12 пункту 2 Інструкції № 5) і на вказані суми компенсацій, які виплачуються звільненим особам, єдиний внесок не нараховується.

Під поняттям «належна» слід розуміти таку, яка повинна бути виплачена відповідно до умов трудового договору та/або вимог законодавства.

Таким чином, заявлені ОСОБА_1 вимоги відноситься до поняття порушення законодавства про оплату праці заробітної плати, тому відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП не обмежені будь-яким строком звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги про неповідомлення відповідача про розгляд справи та не надіслання йому копії ухвали про відкриття провадження на думку колегії суддів не є за законом самостійною та обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження від 04.07.2019 надіслано відповідачу 10.07.2019 (т.1 ас. 78) та отримано уповноваженою особою " ОСОБА_2 " 07.08.2019 т. 1 ас. 2019).

Є формальним та таким, що не впливає також на правильність висновків суду першої інстанції посилання представника відповідача на допущену судом в мотивувальній частині рішення описку (2-й аркуш рішення абз.3-й), а саме, що позов не підлягає задоволенню, в той час як в резолютивній частині зазначив, що позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст. 269 ЦПК України кожна із сторін, в тому числі і відповідач не позбавлені права звернутись до суду з заявою про виправлення описки у судовому рішенні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо судових витрат не оскаржено, з огляду на що апеляційним судом в зазначеній частині і не перевіряється.

Суд першої інстанції, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи.

Обґрунтовуючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,серед іншого, колегія суддів приймає до уваги також вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та тлумачення норм права на свій розсуд ,не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, недоведені належними та допустимими доказами та жодним чином не спростовують висновки суду, викладені в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

Керуючись ст.ст. 367,368,374,375 ,381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального закладу Київської обласної ради "Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом", правонаступником якого залучено Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради "Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом" відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 липня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: