ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 712/3442/20
Провадження № 22-ц/821/1119/20
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління юстиції (м. Київ),

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 до державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця, у складі головуючого судді Пироженко В. Д.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).

Скаргу мотивував тим, що постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Постоєнко М. В. від 06 квітня 2020 року закінчено виконавче провадження № 61523781 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказував, що жодного доказу про виконання рішення суду з виконання виконавчого листа № 712/11708/17, виданого 24 січня 2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси, яким зобов`язано КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» розглянути питання про укладення договору та перерахунок оплати житлово-комунальних послуг на підставі претензії-вимоги від 09 листопада 2017 року, немає. Зазначене рішення суду не виконано.

Просив скасувати постанову державного виконавця Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Постоєнко М. В. від 06 квітня 2020 року та направити виконавчий лист до виконання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2020 року скаргу задоволено. Постанову державного виконавця Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Постоєнка М. В. від 06 квітня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 61523781 скасовано та відновлено виконавче провадження.

Ухвала суду мотивована тим, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси № 712 /11708/17 фактично не виконано, державний виконавець в судове засідання не з`явився, будь-яких доказів виконання рішення суду не надав, тому суд дійшов висновку про те, що постанова державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Постоєнко М. В. є передчасною, внаслідок чого підлягає скасуванню, а державний виконавець державної виконавчої служби повинен здійснити дії щодо примусового виконання за вказаним виконавчим листом, відновити виконавче провадження та усунути порушення прав скаржника.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 25 травня 2020 року подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2020 року по справі № 712/3442/20.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, крім того, судом не повно та не всебічно встановлено обставини справи, що потягло за собою винесення судом незаконного рішення по справі.

Зазначає, що відповідно до виконавчого листа № 712/11708/17 від 24 січня 2020 року суд вирішив: зобов`язати КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» розглянути питання про укладення договору та перерахунок оплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 на підставі претензії від 09 листопада 2017 року.

У зв`язку з тим, що боржником були надані підтверджуючі документи щодо виконання судового рішення, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про викон6авче провадження» державним виконавцем 06 квітня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вважає, дії державного виконавця такими, що вчинені в межах службових повноважень, у порядок та у спосіб визначений ЗУ «Про виконавче провадження».

07 липня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін, оскільки постановлена з дотриманням ст. 263 ЦПК України.

Звертає увагу, що державний виконавець в судове засідання не з`явився, причини неявки суду були невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву чи будь-яких доказів суду не надавав, зокрема, тих, що додані до апеляційної скарги.

Вважає, що перш ніж закінчити виконавче провадження державний виконавець зобов`язаний уточнити у стягувача чи дійсно отримував виконавчий лист від 24 січня 2020 року № 11/132 та чи направлялись 2 примірники договору про постачання теплової енергії.

Державний виконавець Постоєнко М. В. не з`ясував обставин, вирішив питання на користь КПТМ «Черкасиобленерго».

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були наявні в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, таким вимогам відповідає.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2020 року щодо перевірки наявності підстав для закриття виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно з ч. ч. 2 4 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції».

У справі «Глоба проти України» суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Пунктом 9 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження»).

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 450 ЦПК України визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що згідно виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2020 року виданого у справі №712/11708/19, зобов`язано КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» розглянути питання про укладення договору на перерахунок оплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 на підставі претензії-вимоги від 09 листопада 2017 року (а.с. 27-28).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 березня 2020 року, старшим державним виконавцем ЦВ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Постоєнком М. В. відкрито виконавче провадження № 61523781 щодо виконання виконавчого листа № 712/11708/17 від 24 січня 2020 року (а.с. 29).

В порядку виконання рішення суду 31 березня 2020 року до ЦВ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» надійшла заява про приєднання до матеріалів ВП № 61523781 документів, а саме: листа від 24 січня 2020 року № 11/132 на адресу ОСОБА_1 , клопотання від 30 січня 2020 року № 11/155 на адресу суді Соснівського районного суду м. Черкаси, доказів направлення гр. ОСОБА_1 відповідного листа та договорів про надання послуг з постачання теплової енергії (а.с. 30).

Згідно листа від 24 січня 2020 року № 11/132 КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» повідомило ОСОБА_1 наступне. На виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2019 року у КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» не має правових підстав для здійснення перерахунку за оплату послуг з ЦО та ГВП. Зазначено, що Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води від 21 липня 2005 року затверджений типовий договір, який укладається між споживачами та теплопостачальною організацією. Зазначений договір неодноразово пропонувався ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) для розгляду, але від його підписання Ви ухилялись, погоджуючись підписати лише на власних (істотних) умовах. Стягнутий рішенням суду в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн сплачений КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» платіжним дорученням № 15400 від 28 січня 2020 року.

Тому вважає, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2019 року є виконаним. Також зазначено, що направляють для розгляду та підписання 2 примірники договору про постачання теплової енергії (а.с. 31-32).

Дослідивши надані документи, старшим державним виконавцем ЦВ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Постоєнком М. В. 06 квітня 2020 року було винесено постанову про закриття виконавчого провадження № 61523781, підставою його закриття зазначено фактичне повне виконання рішення суду (а.с. 3-4, 34).

Виконання рішень немайнового характеру регламентовано розділом VІІІ ЗУ «Про виконавче провадження».

Водночас, якщо перевірити виконання рішення немайнового характеру неможливо без участі сторін виконавчого провадження, то слід керуватись положеннями ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено права і обов`язки сторін виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 40 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до вищевказаних положень є факт виконання рішення суду у повному обсязі таким чином, як визначено відповідно до виконавчого документа та не може бути розпочате знову.

Однак, як вбачається із поданих КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» державному виконавцю документів вбачається, що не відбулося виконання рішення суду у повному обсязі як визначено у виконавчому документі, адже не було розглянуто питання перерахунку оплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 та укладання договору, крім того, не надано жодного доказу на підтвердження неможливості вчинення вказаних дій.

Державним виконавцем, в свою чергу, не було перевірено в зв`язку з чим неможливо здійснити перерахунок, чи дійсно ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся від підписання договорів з зазначенням дат таких відмов, з яких підстав та якими доказами це підтверджується.

Також в листі було зазначено, що до нього додані примірники договору для підпису, однак, державним виконавцем не було з`ясовано чи були вони підписані ОСОБА_1 , чи повернуті останнім з зазначенням причин відмови в їх підписанні.

Отже, за відсутності фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, підстави вважати постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 61523781, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси 24 січня 2020 року, що винесена державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», відсутні.

Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання письмових пояснень чи заперечень з посиланням на докази, у відповідності до пропозиції суду викладеній в ухвалі від 15 квітня 2020 року, не надав (а.с. 6, 12).

Виходячи зі встановлених судом першої інстанції обставин, на підставі поданих сторонами доказів, та з підстав передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, як і долучені до апеляційної скарги докази, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 липня 2020 року.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко