Ухвала

30 липня 2020 року

м. Київ

справа № 766/11232/17

провадження № 61-10813ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

07 липня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого позивач, як відчужувач, передала у власність, а набувач ОСОБА_1 отримала у власність зазначену вище квартиру, за що остання зобов`язалася забезпечувати утримання позивача довічно на умовах цього договору.

Договором передбачено, що набувач зобов`язується забезпечувати ОСОБА_2 харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігаючи в її безкоштовному користуванні зазначену квартиру довічно. Вартість матеріального забезпечення встановлена сторонами договору в розмірі 100 грн щомісячно, які підлягали індексації у порядку встановленому законом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 систематично не виконує належним чином умови договору, не забезпечує позивача їжею, одягом, ліками, не опікується її здоров`ям та побутовими умовами, а тому, просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 07 липня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Шевченко Н. В. зареєстрований в реєстрі за № 1-2132; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру розташовану у АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 ; зняти заборону відчуження вказаної квартири, яка належала ОСОБА_1 накладену державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Шевченко Н. В., зареєстровану в реєстрі для реєстрації заборон за № 405.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину майна, зазначаючи про те, що за договором довічного утримання від 07 липня 2004 року укладеного з ОСОБА_2 вона більше 10 років належно та добросовісно виконувала договірні зобов`язання, а також всі доручення відповідачки які не були передбачені умовами договору.

Посилаючись на те, що через поведінку ОСОБА_2 вона позбавлена можливості в подальшому виконувати свої обов`язки за договором довічного утримання, позивач за зустрічним позовом, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 травня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано з первісним позовом ОСОБА_2 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 07 липня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Шевченко Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 1-2132.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

Знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_1 , накладену 07 липня 2014 року державним нотаріусом Херсонської державної нотаріальної контори Шевченко Н. В., зареєстровану в реєстрі за № 405.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за попереднім власником ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заявлені ОСОБА_1 вимоги за зустрічним позовом щодо визнання права власності на частину майна, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в судовому засіданні підтверджено, що між сторонами договору виникли обставини, за яким набувач ОСОБА_1 позбавлена можливості в подальшому виконувати умови договору довічного утримання, і ці обставини мають істотне значення, оскільки відчужувач ОСОБА_2 категорично відмовляється від отримання допомоги, яку ОСОБА_1 надавала протягом тривалого періоду часу і не відмовлялася від її надання.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2020 року в оскарженій частині скасовано і постановлено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наслідки розірвання договору довічного утримання залежать від підстав його розірвання та зважаючи на те, що ОСОБА_1 не заявляла вимогу про розірвання договору довічного утримання у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання з підстав, що мають істотне значення, внаслідок чого неможливо було застосовувати правові наслідки передбачені частиною другою статті 756 ЦК України.

21 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року в зазначеній вище справі.

В касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 209/2643/16-ц.

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Судовий збір сплачено.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.

До касаційної скарги додано клопотання про зупинення виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2020 року.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Оскільки заявником не оскаржується рішення суду першої інстанції, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати із Херсонського міського суду Херсонської області цивільну справу № 766/11232/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2020 року відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 01 вересня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська