РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

16 січня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря - Полегенького В.С.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» - звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із позовною заявою до громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.02.2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» було укладено поліс № АМ/2550181 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим траснпортним засобом за яким є автомобіль LAND ROVER Evoque, днз НОМЕР_1 . 30.03.2018 р. Відповідач, перебуваючи за кермом вищезазначеного автомобілю, скоїв зіткнення із автомобілем NISSAN Note, днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем CHEVROLET Tacuma, днз НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 . На підставі претензії ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» вих. № 438/07/18 від 17.07.2018 з додатками, страхового акту № 00267226 від 27 липня 2018 року та наказу № 00267226 від 30.01.2018 року Позивач виплатив на користь ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» (страховика потерпілої особи ОСОБА_2 ) страхове відшкодування у розмірі 72 037,39 грн. Як зазначає Позивач, ОСОБА_1 в силу вимог пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен був невідкладно, але не пізніше 3 робочих днів повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, надавши письмове повідомлення встановленого МТСБУ зразка. Відповідачем такого повідомлення здійснено не було, тому на підставі підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-VI Позивач вважає, що має право на відшкодування збитків у порядку регресу.

Ухвалою суду від 16 липня 2019 року провадження за зазначеною позовною заявою було відкрито; для розгляду справи призначено спрощений порядок позовного провадження з повідомленням сторін.

25.12.2019 року до суду надійшов відзив Відповідача на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування позиції представником Відповідача зазначено, що порушення ОСОБА_1 обов`язку, передбаченого підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо письмового повідомлення страховика про факт настання дорожньо-транспортної пригоди не може бути єдиною підставою для стягнення з Відповідача суми страхової виплати у порядку регресу. На думку Відповідача, оскільки безпосередньо після ДТП працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 079222 від 30.03.2018 року, схему місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.03.2018 року, отримано пояснення ОСОБА_1 від 30.03.2018 р., пояснення ОСОБА_3 від 30 березня 2018 року, пояснення ОСОБА_2 від 30.03.2018 р.,а у подальшому згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2018 року по справі № 522/6282/18 Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, у страхової компанії була можливість власними силами отримати усю інформацію щодо обставин ДТП, характеру ушкоджень та інших факторів, що випливають на суму страхового відшкодування. Тому виплата, яка була здійснена Позивачем на користь АСК «ІНГО Україна», не є матеріальною шкодою, заподіяною Позивачу, отже і не підлягає стягненню з Відповідача у порядку регресу. Також у відзиві Відповідачем було надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

08.01.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій Позивач наголосив, що лише наявність документально підтверджених поважних причин для неповідомлення страховика є підставою для відмови у задоволенні регресного позову. Невиконання Відповідачем обов`язку щодо письмового повідомлення Позивача про настання ДТП позбавило Позивача можливості своєчасно (тобто негайно, або протягом перших діб з дати скоєння ДТП, а не через 4 місяці після його настання, а також у повному обсязі (через 4 місяці після настання ДТП вчинення деяких дій вже було неможливо, або не мало сенсу, наприклад, виїзд на місце ДТП, огляд пошкоджених транспортних засобів та заснований на ньому самостійний розрахунок розміру спричиненого збитку та ін.) вчинити передбачені Законом № 1965-IV дії, спрямовані на розслідування страхового випадку та запобігання необгрунтованим виплатам.

15.01.2020 року до суду надійшли заперечення Відповідача, де останній зазначає, що для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. У той же час, наявність майнової шкоди Позивачем не доведено; не зазначено також, у чому полягає причинний зв`язок між бездіяльністю Відповідача та настанням негативних матеріальних наслідків для Позивача, тому підстав для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування майнових збитків у порядку регресу, немає.

У судове засідання 16 січня 2019 року представник Позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив задовольнити позов. Представник Відповідача, адвокат Ніколава Н. А., була присутня у судовому засіданні, проти задоволення позову заперечувала.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника Відповідача, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» було укладено поліс № АМ/2550181 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим траснпортним засобом за яким є автомобіль LAND ROVER Evoque, днз НОМЕР_1 .

30 березня 2018 року о 14 год. 50 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, Ѕ, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу LAND ROVER Evoque, днз НОМЕР_1 , який перебував під керуванням Відповідача, а також транспортного засобу NISSAN Note, днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та траснпортного засобу CHEVROLET Tacuma, днз ВН5863ВН під керуванням ОСОБА_3 . На місце ДТП прибули співробітники патрульної поліції, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 079222 від 30.03.2018 року, схему ДТП, отримано пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 21 травня 2018 року громадянина Індії ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.

17 липня 2018 року АСК «ІНГО Україна», яке виплатило страхове відшкодування ОСОБА_2 у сумі 72 037,39 грн., звернулось до Позивача як до Страховика винної у скоєнні ДТП особи із претензією про відшкодування виплаченої потерпілому суми коштів. До зазначеної претензії було додано копії документів, якими обгрунтовувався розмір відшкодування, зокрема звіт спеціаліста-оцінювача з визначення вартості матеріальних збитків, спричинених власнику автомобілю, протокол огляду транспортного засобу, ремонтна калькуляція, фото-таблиці.

На підставі наказу № 00267226 від 30.07.2018 року, на користь ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» Позивачем було виплачено кошти у сумі 72 037 грн. 39 коп.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1961-ІV), у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, повідомити страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторно-транспортне страхове бюро України про настання ДТП. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-ІV встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах № 753/16761/14-ц від 28 листопада 2018 року; № 300/847/16-ц від 24 жовтня 2018 року, № 300/847/16-ц від 24 жовтня 2018 року, № 371/6159/16-ц від 10 жовтня 2018 року; № 754/10079/16-ц від 20 вересня 2018 року, № 459/212/17 від 12 вересня 2018 року; № 759/19724/15-ц від 18 липня 2018 року, № 760/17929/15-ц від 20 червня 2018 року; № 752/8971/17-ц від 30 травня 2018 року; № 369/5335/15-ц від 16 травня 2018 року; № 210/3852/15-ц від 03 травня 2018 року; № 522/24655/16-ц від 04 квітня 2018 року; № 722/1929/15-ц від 28 лютого 2018 року; № 760/5736/15-ц від 14 лютого 2018 року; № 752/9895/15-ц від 14 лютого 2018 року,

У даній справі факт настання страхового випадку Позивачем не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; Відповідач як особа, винна у ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; Позивач сам визнав факт настання страхового випадку, добровільно виплативши відшкодування на користь ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Жодних підстав вважати, що така виплата була необґрунтованою та Позивачу було завдано матеріальної шкоди, останнім наведено не було.

Суд враховує, що пред`явлена до оплати сума шкоди не оспорювалась та не ставилась під сумнів позивачем.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з Відповідача компенсації матеріальної шкоди у порядку регресу.

15 січня 2020 року до суду надійшла заява представника Відповідача про відшкодування витрат на професійну допомогу на підставі наданих документів.

Згідно з ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 Цивільного процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем не подавалось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У матеріалах справи наявна копія договіру про надання правової допомоги № 1 від 06.12.2019 року, копія додаткової угоди до нього, копія рахунків-фактур та квитанцій про сплату Відповідачем на користь адвокатського об`єднання «Стратегія захисту» коштів за надання правової допомоги у справі № 522/10932/19 на загальну суму 5 000,00 грн.

Враховуючи складність справи, кількість часу, витраченого адвокатом на виконання робіт, ціну позову, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника Відповідача та стягнення з Позивача судових витрат у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 43, 49, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 319,391ЦК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина республіки Індія, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 24 січня 2020 року.

Суддя А.В. Науменко

16.01.20