Ухвала

29 липня 2020 року

м. Київ

справа № 753/3343/19

провадження № 61-10087ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Судовим наказом Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з заявою, в якій просив: визнати судовий наказ від 04 березня 2019 року таким, що не підлягає виконанню; винести ухвалу про заборону приймати виконавчий документ - судовий наказ від 04 березня 2019 року до виконання.

Свою заяву обґрунтовував тим, що вищенаведений судовий наказ має визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки він так само, як і ОСОБА_2 , в добровільному порядку бере участь в утриманні, вихованні та оздоровленні дитини, а також забезпечив колишню дружину та доньку нерухомим майном.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року заяву задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ від 04 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

В решті вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 - відмовлено.

10 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржувану постанову, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року залишити в силі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Шишков проти Росії», від 20 лютого 2014 року, заява № 26746/05).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду щодо задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Водночас стаття 389 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Тлумачення пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що оскарження ухвал про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у касаційному порядку не передбачено.

Аналогічний висновок викладений в ухвалі Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 753/23412/17 (провадження № 61-44581сво18).

За таких обставин та з урахуванням вказаних норм процесуального права постанова Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року, якою відмовлено У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська