Справа № 456/4814/19
Провадження № 2/456/518/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15 липня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 64988,05 грн., з них 64611,00 грн. заборгованості, 3% річних у розмірі 377,05 грн. за прострочення повернення суми боргу та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 05.06.2019 відповідач отримав від нього у борг грошові кошти в сумі 2700 доларів США, про що власноручно написав розписку, в якій зазначив, що зобов`язується повернути грошові кошти на першу вимогу. Факт отримання грошей підтверджується розпискою від 05.06.2019. 19.09.2019 він рекомендованим листом надіслав на адресу відповідача ОСОБА_2 вимогу-досудове попередження, в якій вимагав повернути зазначену суму в 7-денний термін з моменту отримання вимоги. Однак відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, а будь-які спроби врегулювати спір в досудовому порядку не принесли жодних результатів. Оскільки відповідач свій обов`язок щодо повернення коштів не виконав, є всі підстави стягнути з нього суму заборгованості у судовому порядку, а також 3% річних. Станом на 05.12.2019 курс національної валюти відносно долара США відповідно до наявної інформації на офіційному сайті НБУ становить: 100 доларів США - 2393,00 грн. Таким чином, загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 64988,05 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.01.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою та 3% річних прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 10.02.2020. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2020 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою та 3% річних. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 27.05.2020.

Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні 15.07.2020 за відсутності сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Марочканич М.О. в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення на інтернет-порталі «Судова влада». Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав.

За таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу за його відсутності, провівши заочний розгляд справи відповідно до ст. 281 ЦПК України.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача у межах заявлених позовних вимог, встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.06.2019 сторони уклали між собою договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику в розмірі 2700 доларів США, яку останній зобов`язався повернути на першу вимогу, про що свідчить розписка, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні /а.с. 6/.

Також судом встановлено, що 19.09.2019 позивач рекомендованим листом надіслав на адресу ОСОБА_2 вимогу-досудове попередження, в якій вимагав повернути борг у сумі 2700 доларів США в 7-денний термін з моменту отримання вимоги /а.с. 8-9/.

Наявність розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з вищенаведеного та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка ОСОБА_2 , від 05.06.2019 як борговий документ свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документу є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів та його волевиявлення за першою вимогою повернути борг, так і невиконання відповідачем даних боргових зобов`язань.

З детального аналізу змісту боргової розписки від 05 червня 2019 року вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме: зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по батькові сторін, суму позики, порядок повернення боргу, підписи сторін.

Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно дост. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зіст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено той факт, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний повернути позивачу ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 2700 доларів США, що в перерахунку на національну валюту відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ на день подання позову, становить 64611,00 грн.

В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення боргу в національній валюті гривні підставними і такими, що підлягають до задоволення. Відтак вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 64611,00 грн. боргу за розпискою від 05.06.2019.

Відповідно дост. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що кінцевою датою повернення боргу є 26.09.2019 року, тобто термін, зазначений у вимозі-досудове попередження від 19.09.2019. Таким чином, 3 % річних за неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язання щодо повернення боргу в сумі 64611,00 гривень за період з 19.09.2019 по дату звернення до суду складають 377,05 грн. (64611,00:365х71х3:100 = 377,05).

Відтак наведений позивачем розрахунок трьох процентів річних, загальний розмір яких становить 377,05гривень, сумнівів у своїй правильності не викликає.

На підставі вищенаведеного, врахувавши те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт отримання відповідачем позики від позивача в сумі 2700 доларів США, відповідач пропустив строк виконання зобов`язання, оскільки в позикодавця ОСОБА_1 наявний борговий документ-розписка про отримання позичальником ОСОБА_2 грошових коштів, що свідчить про існування невиконаного зобов`язання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 слід задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики в розмірі 64611,00 грн., 3% річних за весь час прострочення боргу в розмірі 377,05 грн., а всього 64988,05 грн.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 , (остання відома адреса: АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 , виданий Стрийським МРВ УМВС України у Львівській області 16.09.2000), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за договором позики в розмірі 64611 (шістдесят чотири тисячі шістсот одинадцять) гривень 00 копійок, 3% річних у розмірі 377 (триста сімдесят сім) гривень 05 копійок, а всього 64988 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім) гривень 05 копійок, тасплачений ним судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Повний текст рішення складено 15.07.2020.

Суддя Л.В.Гула