Справа № 589/204/20
Провадження № 2/589/696/20
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Курбанової А.Р.,
за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
22 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач є її колишнім чоловіком та з 2017 року в спірній квартирі не проживає, реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації права власності на житло, вона змушена сплачувати щомісячні поточні комунальні рахунки з урахуванням непроживаючої зареєстрованої особи, а тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзиву не надав.
З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 13 липня 2020 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи.
Дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Право на вказану квартиру вона набула шляхом обміну житлового приміщення з членом кооперативу, про що свідчить наявна в матеріалах справи заява про обмін житлового приміщення з членом ЖБК "Победа" ОСОБА_3 /а.с. 5-6/. За вказану квартиру ЖБК "Победа" нею було виплачено позику. Остаточний розрахунок був проведений 06.04.1992 р., що підтверджується відповідною довідкою ЖБК "Победа" від 16.01.2020р. /а.с.7/.
Відповідно до п. 36, 49 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. N 186 член житлово-будівельного кооперативу вправі за письмовою згодою проживаючих разом з ним членів сім`ї, включаючи тимчасово відсутніх, провести обмін займаного жилого приміщення, з наймачем жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи з іншим членом житлово-будівельного кооперативу, в тому числі з проживаючими в іншому населеному пункті, за умови прийому до членів кооперативу особи, яка вселяється у зв`язку з обміном у будинок житлово-будівельного кооперативу. Особа, яка вступає до житлово-будівельного кооперативу замість вибулої, повинна внести пайовий внесок, рівний розмірові паєнагромадження вибулого члена кооперативу. В кооперативі, який не погасив банківський кредит, пайовий внесок, що вноситься особою, яка вступає до кооперативу, може перевищити зазначений розмір, якщо ця особа повністю або частково (понад суму паєнагромадження вибулого члена кооперативу) погасить банківський кредит. У разі, коли особа, яка вступає до кооперативу, не погашає несплачену частину кредиту, вона дає кооперативу письмове зобов`язання про її погашення.
Статтею 15 чинного на той час Закону України "Про власність" було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Відповідно до роз`яснень пункту 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року N 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу.
Таким чином, оскільки позивач виплатила повністю пайовий внесок та остаточно розрахувалася з ЖБК "Победа" 06.04.1992р., саме з цього часу вона набула право власності на спірне житло.
19 вересня 1992 року сторони одружилися, що встановлено рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 22.12.2017р. у справі № 589/3566/17 /а.с. 11/.
Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю, чинного на час набуття позивачем права власності на вказане майно, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Оскільки право власності на спірне житло було набуто позивачем до укладення шлюбу з відповідачем, вказана квартира належить до роздільного майна подружжя відповідно до ст. 24 КпШС України, незважаючи на те, що свідоцтво про право власності на вказану квартиру позивач отримана вже під час шлюбу з відповідачем 09.02.2005р. /а.с. 8/
Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою 05.09.2019р. ТОВ «Жилкомсервіс», у квартирі АДРЕСА_1 , крім позивача, зареєстровані також: чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та колишній чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.14/.
З акту, складеного 05.09.2019р. директором ТОВ «Жилкомсервіс» та підписаного сусідами позивача /а.с.13/, вбачається, що ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає з жовтня 2017 року.
23.01.2018р. шлюб між сторонами був розірваний рішенням суду від 22.12.2017р. у справі № 589/3566/17 /а.с.11/.
Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України.
У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї слід враховувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для його встановлення.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи чоловіком позивача, проживав у квартирі АДРЕСА_1 , як член сім`ї власника житла. В подальшому він втратив статус члена сім`ї власника житла, з наявністю якого існувало відповідне сервітутне право, а тому суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування спірним житлом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.
Зважаючи на прийняте рішення, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 840 грн 80 к.
Керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81,83, 141, 223, 258, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн 80 к. /вісімсот сорок грн 80 к./
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суду Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст складений 21.07.2020р.
Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області А.Р.Курбанова