головуючий у суді І інстанції Макаренко І.О.
провадження № 22-ц/824/8549/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна, про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. (далі - приватний нотаріус КМНО Стрельченко О.В.), про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації права власності.

На обґрунтування позову вказувала, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказаний будинок є 1-під`їздним, 3-поверховим, з атиковим поверхом (горищем, мансардою).

Зазначала, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_2 , було встановлено, що в частині горищного простору будинку, над приміщеннями квартири НОМЕР_1 , що належить відповідачу, розпочаті роботи по зміні конструктивної схеми кроквяної системи будинку та роботи по влаштуванню приміщень мансарди.

Дозвільна документація на влаштування АДРЕСА_3 відсутня. Внаслідок таких дій відповідача по штукатурному шару стін зі сторони лівого бічного фасаду будинку утворилася тріщин, причиною виникнення яких може бути вплив від втручання в несучі конструкції при проведенні ремонтних робіт в приміщеннях будинку.

Зауважувала, що відповідач придбала квартиру НОМЕР_1 у будинку на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2003. АДРЕСА_3 на той час становила - 66,8 кв. м, житлова - 39,6 кв. м, проте АДРЕСА_3 , належна відповідачу має загальну площу - 188,1 кв. м, житлову площу - 39,6 кв. м.

Зауважувала, що збільшення загальної площі квартири відбулося за рахунок неправомірного приєднання розташованих над квартирою відповідача нежитлових приміщень горища (мансарди). Водночас, вказані приміщення є нежитловими, ніколи не входили до складу квартири НОМЕР_1 та не перебували у власності відповідача.

Відповідач незаконно здійснив реконструкцію квартири АДРЕСА_2 , самовільно, без проектної документації та згоди мешканців будинку, внаслідок чого відбулося документальне та юридичне оформлення права власності відповідача на квартиру із включенням до неї нежитлових приміщень, що не належать відповідачу.

Таким чином, порушення прав позивача по цій справі також полягає у тому, що внаслідок незаконних дій відповідача, які полягають у проведенні реконструкції приміщень будинку без необхідної дозвільної документації та їх подальшій експлуатації, може порушуватися цілісність несучих конструкцій будинку, що створює небезпеку для його мешканців.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Київ від 13 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано запис про право власності № 17873162 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною на підставі рішення про державну реєстрацію права власності з індексним № 32777009 від 07.12.2016 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним №000.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, спираючись на хибні твердження позивача, не звернув уваги на надані відповідачем документи, що підтверджують реальний стан та функціональне призначення мансардного приміщення та невірно визначив статус приміщення.

У апеляційній скарзі заперечує проти встановлення судом обставин, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 , а саме приміщення, які знаходяться на мансардному поверсі належать до квартир АДРЕСА_6 , а АДРЕСА_3 .

Листа Комунального підприємства Київської міської ради «КМБТІ» від 29.05.2019 №062/14 - 7920 (и-2019) до матеріалів інвентаризаційної справи, на який посилається суд, не спростовує факту належності приміщень, які знаходяться на мансардному поверсі відповідачу, а навпаки у ньому зазначено, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 658 від 28.12.2012 технічну інвентаризацію об`єктів нерухомості можуть проводити окрім Бюро також інші суб`єкти господарювання а тому інформація може бути недостовірною та неактуальною.

Зауважує, що судом безпідставно не прийнято до уваги, що відповідачем було підтверджено факт інвентарізації цього приміщення, як нежилого приміщення квартири що підтверджує технічний паспорт долучений до справи.

Також технічна документація БТІ свідчить про те, що мансардний поверх, збудований забудовником/інвестором - власником, був побудований для розташування других поверхів квартир, розташованих на 4-ому (аттиковому) поверсі та додатково свідчить про призначення побудованого мансардного поверху, а саме для розташування жилих та нежилих приміщень квартир 4-го поверху. Тобто такий мансардний поверх будувався, як такий, що не призначений для спільного користування. Той факт, що приміщення були проінвентаризовані та введені в експлуатацію в різний час різними бюро технічної інвентаризації не може вважатись підтвердженням того, що такі приміщення мали призначення для спільного користування.

Вказує, що позивач без жодного належного доказу стверджує, що приміщення на мансардному поверсі будинку - це нежилі приміщення, які відносяться до спільної сумісної власності співвласників будинку, без урахування того, що нежилі приміщення будинку згідно норм чинного законодавства не є спільною сумісною власністю.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Волокітін О.В. в інтересах ОСОБА_2 зазначає, що предметом розгляду у даній справі є правомірність набуття відповідачем права та державної реєстрації за нею права власності на нежитлові приміщення, розташовані у багатоквартирному житловому будинку над квартирою відповідача, та які не належать останній на жодній правовій підставі.

Зауважує, що вказані приміщення є нежитловими, ніколи не входили до складу квартири, не перебували і не перебувають у власності відповідача та зайняті нею незаконно. До того ж, вказані приміщення належать до спільного майна співвласників багатоквартирного житлового будинку. У відповідача відсутні документи, що підтверджують їх відповідний статус та право власності відповідачки на них. Відтак, вказані приміщення не є самостійним об`єктом цивільних прав та належать до спільного майна будинку.

Крім того, у ході комісійного, обстеження технічного стану житлового будинку, проведеного 17.07.2017 представниками Київської міської державної адміністрації, Департаменту житлово-комунальної інфраструктури, будівельної лабораторії КП "Київжитлоспецексплуатація", Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та експлуатуючої організації ПП "НТП УЦНМ", в присутності мешканців, встановлено, що в частині горищного простору будинку, над приміщеннями квартири НОМЕР_1 , належної відповідачу, розпочаті роботи про зміні конструктивної схеми кроквяної системи Будинку та роботи по влаштуванню приміщень мансарди.Дозвільна документація на влаштування мансардного АДРЕСА_3 відсутня. По штукатурному шару стін зі сторони лівого бічного фасаду Будинку спостерігається утворення тріщин, причиною виникнення яких може бути вплив від втручання в несучі конструкції при проведенні ремонтних робіт в приміщеннях Будинку. Зазначена обставина підтверджується листом Департаменту житлово-комунальної інфраструктури № 058/4-ОП/КО-13144-6493 від 21.07.2017 (копія у матеріалах справи).

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивачки ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок реконструкції квартири, належної відповідачу, останньою незаконно збільшено площу квартири за рахунок самовільного та протиправного приєднання до неї частини нежитлового приміщення горища, яке належить до спільного майна співвласників будинку. Зазначена реконструкція здійснена відповідачем без необхідної проектної та дозвільної документації, що загрожує цілісності будинку та унеможливлює його безпечну експлуатацію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою №109675735 від 30.12.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, загальна площа квартири складає 198,5 кв.м, житлова - 87,8 кв.м.

Позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 12.11.2003 № 5-4987 та реєстраційним посвідченням Київського МБТІ від 14.11.2003.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу Серія та номер: 15-5166 від 16.10.2003, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою, загальна площа квартири відповідача становить - 66,8 кв. м, житлова - 39,6 кв. м.

Право власності на квартиру НОМЕР_1 було зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.12.2016 згідно з рішенням № 32777009, прийнятим державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., при державній реєстрації було зареєстровано загальну площу квартири - 188,1 кв. м, житлову площу - 39,6 кв. м.

Державна реєстрація права власності була здійснена на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2003, інших юридичних підстав для реєстрації права власності не зазначено.

За результатами позапланової перевірки Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_7 , встановлено порушення Відповідачем вимог законодавства з питань містобудівної та архітектурної діяльності. Через виявлення недостовірних даних, наведених Відповідачем, наказом Департаменту від 01.08.2017 № 247 скасовані Декларація про початок виконання будівельних робіт від 13.04.2017 за № КВ 03 та Декларація про готовність до експлуатації об`єкта: "Реконструкція квартири АДРЕСА_2 " від 18.05.2017 за № КВ 86. Перевіркою також встановлено, що квартиру НОМЕР_1 реконструйовано шляхом влаштування отвору в стелі квартири та об`єднання простору квартири з простором горища. Документи, які засвідчують право власності на нежитлові приміщення горища (піддахового простору) відповідачем не надано.

Відповідач виконав будівельні роботи (реконструкцію) в належній їй квартирі НОМЕР_1 та в частині АДРЕСА_3 . Ці роботи полягали АДРЕСА_3 в АДРЕСА_8 за рахунок приєднання до неї нежитлового приміщення будинку, належного на праві спільної сумісної власності всім власникам квартир у будинку.

Із змісту листа КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.05.2019 № 062/14-7920 (И-2019) вбачається, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 приміщення які знаходяться на мансардному поверсі належать до квартир АДРЕСА_9 .

Відповідно до поверхового плану КП «Київське бюро технічної інвентаризації» станом на 30.03.2005, копія якого міститься у матеріалах справи, приміщення мансардного поверху над квартирою НОМЕР_1 не входить до складу останньої, отвір у стелі між ними відсутній.

Згідно із листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 15.05.2019 № 2266/3, Керуюча компанія не надавала погодження на переведення спірних приміщень мансардного поверху із нежитлових у житлові.

У колективному зверненні співвласників будинку АДРЕСА_10 , зазначено, що спірне приміщення мансардного поверху належить до спільного майна будинку та є об`єктом спільної сумісної власності, а також те, що відповідач обмежує доступ до нього (а.с. 145).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі №826/15342/18 за позовом Департаменту з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 , особа, яка приєдналась до апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зобов`язано відновити цілісність конструкції перекриття між квартирою та горищним простором шляхом замурування отвору у стелі квартири, який об`єднує простір квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 з простором горища будинку.

При цьому судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 не володіє на законних підставах нежитловими приміщеннями горища по АДРЕСА_5 , а тому не могла бути замовником будівництва, реконструкції, та не могла затверджувати проектну документацію, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.03.2018, державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на спірне майно - квартиру, загальною площею - 198,5 кв. м, житловою - 87,8 кв. м. - здійснена 07.12.2016 року, при цьому, підставою виникнення права власності вказано договір купівлі-продажу від 16.10.2003 (відповідно до якого площа придбаної квартири №12 складає 66,8 кв. м, в тому числі житлова - 39,6 кв. м.) та декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 18.05.2017.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи цей спір судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми статей 319, 321, 328, 369, 382, 383 ЦК України, положення Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка і відповідачка є мешканцями житлового будинку, тому право користування та володіння приміщеннями, які не входять до їх помешкань, має відбуватись за домовленістю з іншими мешканцями. Оскільки відповідачка набула право власності на квартиру у житловому будинку на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2003 року загальною площею лише 66,80 кв. м, що складається з двох житлових кімнат, не надала доказів законності набуття права власності на двохрівневу квартиру загальною площею 198,5 кв. м та доказів отримання згоди від інших мешканців будинку на збільшення площі її помешкання у житловому будинку, підстави для визнання правомірною реєстрації указаного права за відповідачки на квартиру з більшою площею (198,5 кв.м) відсутні.

У доводах апеляційної скарги відповідачка указує на ту обставину, що спірні приміщення будинку є нежитловими, а тому не є спільною сумісною власністю мешканців житлового будинку. У правове обгрунтування своїх доводів відповідачка посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №598/175/15-ц. При цьому не звертає уваги на інші висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у вказаній постанові.

Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до Конституції України всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т.ін.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою співвласників.

При цьому законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2482-XII допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Такі висновки підтверджуються й у рішеннях Конституційного Суду України, а саме, у Рішенні від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_18 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), у якому зазначив, що, аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т.ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Тобто нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Отже, у житлових будинках можуть бути як допоможні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачкою не доведено, що спірне приміщення є нежитловим та зі стадії проектування житлового будинку призначалося для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

У доводах апеляційної скарги відповідачка посилається також на те, що площа, яка вводилась в експлуатацію, не включала мансардного поверху, а потім мансарда була введена як додаткова площа у відповідності до вимог закону. Однак доказів набуття нею права власності на додатково введені площі мансардного поверху не надала.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представником позивача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи доказів у підтвердження обставин, на які посилається позивач у справі, зокрема, копії витягу з робочого проекту реконструкції житлового будинку АДРЕСА_5 від 1997 року, розробленого Державним науково - дослідним та проектно - розшукуваним інститутом «ІНДІПРОЕКТТРЕКОНСТРУКЦІЯ» та копії колективної скарги до органів Державної служби з надзвичайних ситуацій України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів вирішуючи питання про доцільність долучення вказаних доказів до матеріалів справи виходила із того, що позивачем не надані докази правомірності здобуття витягу з робочого проекту реконструкції житлового будинку АДРЕСА_5 від 1997 року, розробленого Державним науково - дослідним та проектно - розшукуваним інститутом «ІНДІПРОЕКТТРЕКОНСТРУКЦІЯ» та не вказано виключних обставин, які унеможливили подання цих доказів до суду першої інстанції, тому колегією апеляційного суду відмовлено у прийняті цього доказу.

Разом з тим, колегія приймає як доказ колективну скаргу мешканців будинку, яка складена 27.07.2020 року, тому не могла бути подана до суду першої інстанції.

Досліджуючи поданий до суду апеляційної інстанції письмовий доказ судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка, як власниця квартири №12 у житловому будинку самовільно без згоди інших мешканців виконала будівельні роботи та реконструкцію в належній їй квартирі, внаслідок чого її квартиру збільшено до дворівневої квартири за рахунок приєднання нежитлового приміщення мансарди (горища). У колективній скарзі також зазначено, що з приміщення, яке зайнято відповідачкою передбачено евакуаційний вихід у виді люку у перекритті з пожежною драбиною, що веде на сходи.

Указані обставини відповідачкою не спростовані.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що неправомірними діями відповідача порушуються права та інтереси позивача, оскільки відповідач не маючи законного права на нежитлові приміщення будинку здійснив реконструкцію своєї квартири збільшивши загальну площу належної їй квартири за рахунок самовільного та протиправного приєднання до неї частини нежитлового приміщення горища, яке належить до спільного майна співвласників будинку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов наявності передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суду складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 13 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба