Справа № 256/6391/13-ц
Провадження № 2-в/185/76/20
У Х В А Л А

20 липня 2020 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 256/6391/13-ц за позовом відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Донецької обласної Дирекції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Ухвалою суду від 23 червня 2020 року Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області доручено відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 256/6391/13-ц за позовом відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Донецької обласної Дирекції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, дослідивши зібрані матеріали, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, визначено територіальну підсудність справ підсудних Калінінському районному суду м. Донецька - Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Згідно до ч. 1 ст. 494 ЦПК України - на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Відповідно до ч. 2 ст. 494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувались судом і які процесуальні дії вчинялись з втраченого провадження.

На підтвердження наявності судового рішення у справі № 256/6391/13-ц представником ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надано суду копію рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 16 жовтня 2013 року та копію рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 грудня 2013 року, роздрукованих з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Копія вищевказаних судових рішень міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень (ЄДРСР) за реєстраційними номерами «34704104» та «36781866».

Цивільна справа № 256/6391/13-ц за позовом відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Донецької обласної Дирекції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської не надходила та не передавалася.

В зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що йому надано достатньо матеріалів для відновлення втраченого судового провадження в частині рішення Калінінського районного суду від 16 жовтня 2013 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 грудня 2013 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 81, 258-260, 493, 494 ЦПК України, суд -

постановив:

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 256/6391/13-ц за позовом відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Донецької обласної Дирекції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині рішення Калінінського районного суду від 16 жовтня 2013 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 грудня 2013 року.

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Калінінського районного суду від 16 жовтня 2013 року в справі № 256/6391/13-ц в такій редакції:

«Справа № 256/6391/13-ц

2/256/1816/2013

РІШЕННЯ

Іменем України

16 жовтня 2013 року м. Донецьк

Калінінський районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді Домарєва О.В.

при секретарі Вашкулатової Н.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Донецької обласної дирекції до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором»,-

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, якою просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по кредитному договору №014/07-189/82/033 від 17.03.2008 року у розмірі 127612,33 доларів США, що у перерахунку по курсу НБУ станом на 10.06.2013 року становить 1020005,35 гривень, а також судові витрати у розмірі 3441,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, звертав увагу на те, що 17.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, умови якого відповідачем не виконуються належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість станом на 10.06.2013 року у розмірі 127612,33 доларів США, що у перерахунку по курсу НБУ станом на 10.06.2013 року становить 1020005,35 грн. У зв`язку з чим, просив позив задовольнити стягнути суму боргу а також судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, звертав увагу суду на те, що заборгованість за кредитом сплачує, крім цього він звертався до головного управління позивача у м. Києві, щодо вирішення питання відносно виниклої заборгованості, на що йому було запропоновано три варіанти вирішення питання.

Судом встановлено, що 17.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариство «Райффайзен Банк Аваль», найменування якого змінена на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк аваль», згідно статуту, зареєстрованого 04.11.2009 року, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/07-189/82/033.

Згідно умов кредитного договору відповідачу надані кредитні кошти у сумі 26000,00 доларів США строком погашення до 17.03.2018 року, зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами, що передбачено п.п. 1.1.6, 1.2.1 кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1 кредитор відповідно до умов цього договору надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати інші обов`язки, визначені цим договором.

Згідно п. 3.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному п.п. 1.2.1 договору.

Відповідно п. 6.1 кредитного договору надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника умови відкриття, ведення та закриття поточного рахунку, тарифи та всі суми коштів, які позичальник має сплачувати за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговування, погашення визначаються договором про відкриття та ведення банківського рахунку, укладеним між «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником.

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

31.03.2009 року між Відкритим акціонерним товариство «Райффайзен Банк Аваль», найменування якого змінена на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк аваль», згідно статуту, зареєстрованого 04.11.2009 року, та ОСОБА_1 було укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №014/07-189/82/033 від 17.03.2008 року, якою було змінено умови погашення кредиту, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ.

Згідно п. 2 додаткової угоди №1 тимчасово на період з 17.04.2009 року до 17.04.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди.

Пунктом 9.1. кредитного договору не зважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов`язань за договором. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Відповідач належним чином не виконує прийняті на себе зобов`язання, тому в нього утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 10червня 2013 року складає грошову суму в розмірі 127612,33 доларів США, з яких:

- прострочена заборгованість за кредитом 20944,13 доларів США;

- прострочена заборгованість за нарахованими процентами 12282,44 доларів США;

- нарахована пеня 94385,76 доларів США;

що в перерахунку в національну валюту за курсом НБУ станом на 10.06.2013 року становить 1020005,35 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Скориставшись своїм вищевказаним правом, позивач надіслав на адресу відповідача вимогу 30.07.2013 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та інших нарахувань за ним, але вимоги до теперішнього часу не виконані.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і в термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки.

Пунктам 16.3 кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань, передбачено з кредитним договором, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 1 % від суми прострочення платежу за кожен календарний день прострочення.

Відповідно ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому судом не береться до уваги посилання позивача, щодо звернення до головного управління у м. Києві, оскільки на час розгляду справи доказів на підтвердження, укладання будь яких угод між сторонами, щодо вирішення питання, відносно виниклою заборгованості, до суду не надано.

На підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України Про судовий збір судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 530, 611, 625 ч. 2, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7,10, 11, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» «Про стягнення заборгованості за кредитним договором » - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/07-189/82/033 від 17.03.2008 року 127612.33 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ /7.9930/ станом на 10.06.2013 року становить 1020005.35 грн. /один мільйон двадцять тисяч п`ять гривень 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 3441,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя /підпис/ О.В. Домарєв»

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Апеляційного суду Донецького області від 30 грудня 2013 року в справі № 256/6391/13-ц в такій редакції:

«Категорія 27 Головуючий в 1 інстанції Домарєв О.В.

Доповідач: Будулуца М.С.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді: Курило В.П.,

суддів: Будулуци М.С., Космачевська Т.В.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 16 жовтня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк) звернулось до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 , зазначивши що 17 березня 2008 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір № 014/07-189/82/033, за яким останній отримав кредит в сумі 26 000 доларів США, строком погашення до 13 березня 2018 року, зі сплатою 14 % річних за користування коштами. 31 березня 2009 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору, згідно до якої боржнику тимчасово було зменшено розмір щомісячного платежу за кредитним договором.

Однак умови кредитного договору відповідач не виконував належним чином, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка станом на 10 червня 2013 року склала 127612,33 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 20994,13 доларів США; заборгованість за відсотками - 12282,44 доларів США; нарахована пеня - 94385,76 доларів США, що еквівалентно 1 020 005,35 грн. У зв`язку з цим Банк просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в зазначеному розмірі та судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.

Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 16 жовтня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість за кредитним договором № 014/07-189/82/033 від 17 березня 2008 року в розмірі 127612,33 доларів США, що еквівалентно 1 020 005,35 грн. та судовий збір в сумі 3 441, грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Банку. В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що позивач не надав письмових доказів того, що кредитні кошти були надані позичальнику, в справі не має будь-яких документів про надання Банком такого кредиту. Пеня розрахована за строк, який перевищує один рік, що є порушенням вимог ст.258 ч.2 п.1 ЦК України, якою передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність у один рік. Висновки суд неналежно мотивував щодо заперечень відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив скаргу задовольнити.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Сибірко В.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав їх безпідставним та просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду - змінити, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як зазначено в ст.309 ч.1 п.3 та п.4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За приписами ч.2 ст.309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Судом встановлено, що 17 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/07-189/82/033 на суму 26 000 доларів США зі сплатою 14 % річних за користування кредитним коштами. 31 березня 2009 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору, згідно до якої боржнику тимчасово було зменшено розмір щомісячного платежу за кредитним договором.

Однак взяті на себе зобов`язання відповідач не виконував належним чином, в зв`язку з чим станом на 10 червня 2013 року виникла заборгованість, яка склала 127612,33 доларів США, виходячи з наступних складових: заборгованість за кредитом - 20994,13 доларів США; заборгованість за відсотками - 12282,44 доларів США; нарахована пеня - 94385,76 доларів США, що еквівалентно 1 020 005,35 грн.

Посилаючись на встановлені обставини справи, вимоги ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України та умови укладеного кредитного договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та такі, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Однак, погодитись з висновком суду щодо стягнення розміру пені не можна.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про застосування неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог п.16.3 кредитного договору № 014/07-189/82/033 від 17 березня 2008 року, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов`язання включно.(а.с. 4-9).

Як вбачається з наданого розрахунку, пеня відповідачу нарахована в розмірі 1 %, починаючи з 18 травня 2010 року по 10 червня 2013 року в розмірі 94 385,76 доларів США (а.с.14-16), що суперечить вимогам п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, що не врахував суд першої інстанції, та значно перевищує заборгованість за кредитом та відсотками.

На підставі ст. 258 ч.2 п.1 ЦК України, апеляційний суд вважає можливим застосувати спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення пені, розмір якої в межах позовної давності в один рік з 22 серпня 2012 року по 10 червня 2013 року складає 34358, 81 доларів США (94385,76 доларів США - 60026,95 доларів США), що еквівалентно 274 629,97 грн. (а.с. 14-16).

Твердження позивача відносно того, що умовами п.16.7 кредитного договору збільшено строк позовної давності до трьох років, апеляційний суд відхиляє, оскільки позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), яка прямо встановлена ст. 258 ч.2 п.1 Цивільного кодексу України. Окрім цього, в зазначеному пункті договорі, на який посилається позивач, не йдеться мова про збільшення спеціального строку позовної давності по вимогах про стягнення неустойки (штрафу, пені), а лише зазначено про застосування строку позовної давності у три роки до питань, пов`язаних з укладанням та виконанням договору, тобто загальних питань про захист порушеного права.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності письмових доказів про отримання ним кредитних коштів, то апеляційний їх судом відхиляє, як безпідставні.

По-перше, в суді першої інстанції відповідач не заперечував про отримання ним кредитних коштів та частково погасив заборгованість під час дії кредитного договору.

По-друге, позивач надав суду, окрім розрахунку заборгованості, виписки по рахунку та заявку на видачу готівки, що повністю спростовує зазначені доводи апелянта ( а. 79-80, 103).

Разом з тим, оскільки при ухваленні рішення суд на порушення вимог ст.258 ч.2 п.1 ЦК України помилково стягнув нараховану позивачем пеню за межами річного строку позовної давності, рішення суду не може залишатися без змін.

З урахуванням зазначеного, рішення суду слід змінити - зменшити розмір стягнення пені та стягнути з відповідача на користь Банку пеню в межах річного строку позовної давності з 22 серпня 2012 року по 10 червня 2013 року в розмірі 274 629,97 грн., та як наслідок, зменшити і загальний розмір заборгованості, який разом з визначеною заборгованістю за кредитом (20 944,13 доларів США, що еквівалентно 167406,43 грн.) і відсотками (12 282,44 доларів США, що еквівалентно 98173,54 грн.), складає 540 209,94 грн.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, порушив норми матеріального права при стягненні пені за межами річного строку позовної давності, то рішення суду, відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п.3 та п.4 ЦПК України, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, яка виникла станом на 10 червня 2013 року: за кредитом в розмірі 20 944,13 доларів США, що еквівалентно 167406,43 грн.; за відсотками в розмірі 12 282,44 доларів США, що еквівалентно 98173,54 грн.; пеню в розмірі 274629,97 грн., а всього - 540 209,94 грн.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 16 жовтня 2013 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, яка виникла станом на 10 червня 2013 року: за кредитом в розмірі 20 944,13 доларів США, що еквівалентно 167406,43 грн.; за відсотками в розмірі 12 282,44 доларів США, що еквівалентно 98173,54 грн.; пеню в розмірі 274629,97 грн., а всього - 540 209,94 (п`ятсот сорок тисяч двісті дев`ять ) грн. 94 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цим рішенням.

Судді: /підписи/»

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у п`ятнадцятиденний строк безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя М. М. Перекопський