Справа № 301/618/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2020 р. м. Іршава

Суддя Іршавського районного суду Закарпатської області Гичка О.Б., розглянувши матеріали у справі за позовом: ОСОБА_1 до Закарпатської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 , треті особи: Загатянська с/р, Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дійсним Договору оренди земельної ділянки та скасування розпорядження голови Закарпатської ОДА №523 від 13.10.2017 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Закарпатської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 , треті особи: Загатянська с/р, Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дійсним Договору оренди земельної ділянки та скасування розпорядження голови Закарпатської ОДА №523 від 13.10.2017 р.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить:

- визнання дійсним Договору оренди земельної ділянки розміром 0,9 га, укладений між позивачем та Загатянською сільською радою 10 червня 2003 року на підставі рішення п`ятої сесії IV скликання Загатянської сільської ради №35 від 14.02.2003;

- скасувати розпорядження голови Закарпатської ОДА №523 від 13.10.2017 року «Про надання дозволу на розроблення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовної площею 1,00 га, розташованої за межами населеного пункту урочище Пустар, на території Загатянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, з подальшим наданням її в оренду, для рибогосподарських потреб на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 ».

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Водночас, за правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ згідно зі статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» згідно пункту 7 частини першої статті 4 КАС України в редакції, зазначається як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Виходячи з наведеного, оскаржуване розпорядження №523 від 13.10.2017 року «Про надання дозволу на розроблення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовної площею 1,00 га, розташованої за межами населеного пункту урочище Пустар, на території Загатянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, з подальшим наданням її в оренду, для рибогосподарських потреб на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 ». приймалось Закарпатською ОДА під час здійснення нею владних управлінських функцій відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації». У спірних відносинах відповідач - 1 реалізовував свої функції у сфері управлінської діяльності, а тому дана вимога не має ознак приватноправового характеру, а є публічно-правовою, а отже має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Викладене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 992/864/17, провадження № 12-61гс18.

З огляду на п.п. 1,2,7 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до вимог ст.20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.6 ст.188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

З чого слідує, що таке роз`єднання може мати місце лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Даний висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 9901/430/19, провадження № 11-815ав19.

Пунктом 2 частини 4 статті 185 ЦПК України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги підстави позову, характер спірних правовідносин, яким є предмет позову, те що його вимоги не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, суб`єктивний склад і процесуальний статус учасників процесу, а також те, що позивачем у позовній заяві об`єднано дві позовні вимоги, одна з яких підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а інша цивільного, а тому не має за можливе роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну в самостійне провадження, при цьому ст.20 ЦПК України заборонено об`єднання позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, тобто позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, враховуючи відсутність підстав для застосування положень ч.6 ст.188 ЦПК України про роз`єднання позовних вимог, суддя вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу відповідно до п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 20, п.2 ч.4 ст.185, ч.ч.4, 6 ст.188 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Закарпатської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 , треті особи: Загатянська с/р, Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дійсним договору оренди земельної ділянки та скасування розпорядження голови Закарпатської ОДА №523 від 13.10.2017 р. повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

У відповідності до п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Іршавський районний суд Закарпатської області).

Ухвала складена та підписана 05 серпня 2020 року.

Суддя

Іршавського районного суду : О. Б. Гичка