Справа № 234/1953/20
Провадження № 2/234/1600/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернобай А.О.

секретар судового засідання Ястребов А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську Донецької області в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 234/1953/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідачка ОСОБА_3 є власницею потенційно небезпечної породи собак. 12 листопада 2019 року відповідачка ОСОБА_3 попросила свого співмешканця ОСОБА_2 відвести собаку до іншого домоволодіння. ОСОБА_2 взяв собаку на поводок та вийшов з нею на вулицю Люботинська без намордника, що є порушенням ч.2 ст. 154 КУпАП та п.п. 7.4, 7.8 Правил благоустрою території м. Краматорська від 08.06.2011р. Позивачка в цей момент перебувала на вулиці біля свого дачного будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , утримуючи собаку на довгому поводку, не зміг запобігти нападу на неї собаки, внаслідок чого собака вкусила позивачку за руку, завдавши шкоду її здоров`ю.

Позивачка викликала поліції, яка склала відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за поручення ч.2 ст. 154 КУпАП. Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 25 листопада 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 154 ч.2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 154 ч.2 КУпАП. Постановою Донецького апеляційного сулу від 24 грудня 2019 року, постанову судді Краматорського міського суду Донецької області від 25 листопада 2019 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 154 КУпАП скасовано. Визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП та накладеного стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 51 грн.

Після укусу собаки рука позивачки сильно розпухла і вона вимушена була звернутися до медичного закладу, який укус собаки кваліфікував як травма середньої тяжкості. Внаслідок укусу собаки позивачка змушена була знаходиться на амбулаторному лікуванні, проходити обстеження і консультації у лікарів та реабілітаційні процедури. Крім лікування руки у травматолога у зв`язку з отриманим стресом від нападу собаки позивачку направили до терапевта та невропатолога, оскільки з`явилось відчуття тривоги, страху, безсоння та головна біль. Позивачка проходила лікування укушеної руки три місяці та потратила значні кошти на відвідування медичних закладів, на лікування та проходження реабілітаційних процедур укушеної руки, розмір яких складає 4908,99 грн.

Крім матеріальних збитків, позивачці завдана моральна шкода. Позивачка зазнала фізичних страждань та емоційних переживань, почала панічно боятися собак на вулиці. Позивачка змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Завдана травма на три місяці позбавила її можливостей реалізації своїх звичок та порушила нормальний уклад життя.

Просить стягнути з відповідачів на її користь у рівних долях матеріальну шкоду в сумі 4908,99 грн, а також моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Ухвалою судді від 19 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

05 травня 2020 року на адресу суду від представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка ОСОБА_3 проживає в будинку АДРЕСА_2 . Відповідачка ніколи не була власницею потенційно небезпечної породи собаки «Середньоазіатська вівчарка», ніколи не співмешкала з ОСОБА_2 та не просила його відводити будь-яких собак «на злучку». Фактично, відповідач ОСОБА_2 проживав у будинку АДРЕСА_3 по сусідству із відповідачкою. 12 листопада 2019 року відповідачка ОСОБА_3 вийшла зі свого подвір`я на галас позивачки, та дізналась, що її вкусила собака. Зі слів позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 їй стало відомо, що той тримав собаку на поводку довжиною біля 60 см, а сусідка ОСОБА_1 перебувала на вулиці зі своєю собакою. Коли собака позивачки наблизилась до собаки, що знаходилась на поводку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 підійшла до них на відстань повадка та отримала укус.

Вина відповідачки в отриманні тілесних ушкоджень позивачкою, про наявність якої вона стверджує в позовній заяві не підтверджена жодними доказами, суперечить фактичним обставинам спірних правовідносин, відтак відсутня.

Щодо обґрунтування позивачкою витрат на лікування від укусу собаки в розмірі 4908,99 грн, то більша частина цих витрат не має причинного зв`язку з лікуванням отриманої травми. Так, найбільшими витратами, підтвердженими товарними чеками є оплата магнітно-резонансної томографії головного мозку, який очевидно не постраждав від укусу собаки. З чеку придбання дизельного палива невідомою особою вбачається, що 15.11.2019 року було сплачено 1179,60 грн, а 06.12.2019 року -1032,15 грн. Очевидно, що відвідування лікарні з використанням, навіть таксі, коштує значно дешевше витрат на дизельне паливо, зазначених у чеках.

В обґрунтування грошової оцінки моральних страждань справи позивачка наводить неможливість заробляння коштів, що є упущеною вигодою та відноситься до матеріальної шкоди, але жодним чином не обґрунтовує та не пояснює в чому конкретно полягає такий вид шкоди. У зв`язку з викладеним, просить у позові відмовити.

22 травня 2020 року на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що помилка у зазначені номера будинку пов`язана з тим, що на вул. Люботинська була змінена нумерація будинків. Однак, ця помилка не має значення до спірних правовідносин. Відповідачка ОСОБА_3 є хазяйкою потенційно небезпечної породи собаки «Середньоазіатська вівчарка», що встановлено зі слів ОСОБА_2 Краматорським міським судом та підтверджено постановою Донецького апеляційного суду. Так, в судовому засіданні суду першої інстанції з пояснень ОСОБА_2 встановлено, що він на прохання ОСОБА_3 повів її велику собаку на злучку з іншою собакою, далі в постанові зазначено, оскільки судом встановлено належність собаки ОСОБА_5 (помилка апеляційного суду- в постанові Краматорського міського суду зазначено ОСОБА_3 ) правопорушником є ОСОБА_2 . Відповідно до ч.1,2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідачка просить врахувати відповідь на відзив при вирішення справи по суті.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_6 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду прави був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомленням, а також через оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України. Відзив на адресу суду не надано.

Дослідивши надані докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 18.11.2019 року відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 154 КУпАП.

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 25 листопада 2019 року, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 154 КУпАП- закрито, у зв`язку з відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП. (а.с. 55-56)

Постановою Донецького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року постанову судді Краматорського міського суду Донецької області від 25 листопада 2019 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 154 КУпАП скасовано. Визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП та накладеного стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 51 грн (а.с. 53-54).

Як вбачається із медичної карти амбулаторного хворого № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , звернулась до травмпункту КНП «Міська лікарня № 3» 12.11.2019 року об 11 год. 15 хв. з побутовою травмою, та була оглянута лікарем- травматологом. 25.11.2020 року лікарем - травматологом ОСОБА_1 був поставлений діагноз: Укушена рана лівого передпліччя, хімічний набряк та призначено лікування. (а.с. 3-5)

Позивачка неодноразово зверталась до невропатолога із скаргами на порушення сну, дратівливість, тривогу, через перенесений стрес після укусу собаки. (а.с. 9,11,12,13,14).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

За приписами ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України особа, якій завдано матеріальної та моральної шкоди, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загального правила, встановленого ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Тобто тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини у заподіянні шкоди.

Аналіз положень статей 11, 1166, 1167 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 9 статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» дозволяється утримувати домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Аналогічні вимоги щодо утримання домашніх тварин містять пункт 2, підпункт «в» пункту 3 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, що затверджені 17 червня 1980 року Заступником Міністра житлово-комунального господарства УРСР О. О. Пустоваровим, Заступником Міністра сільського господарства УРСР О. М. Окопним, 18 червня 1980 року Головним державним санітарним лікарем Української РСР, заступником Міністра охорони здоров`я УРСР О. В. Павловим.

Згідно ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною.

Тобто, саме на особу, яка утримує домашніх тварин, покладено обов`язок не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей.

Частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Постановою Донецького апеляційного суду від 24.12.2019 року встановлено, що ОСОБА_3 є власником собаки, яку 12 листопада 2019 року ОСОБА_2 вигулював без намордника, внаслідок чого собака вкусила ОСОБА_1 за руку, завдавши шкоду її здоров`ю.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_2 допустив вигулювання собаки без намордника, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 є власником собаки, яка спричинила заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , а тому саме відповідачі мають нести відповідальність за майнову та моральну шкоду, завдану позивачеві собакою.

Розглядаючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в рівних частках у розмірі 4908,99 грн., суд приходить до наступного.

Згідно квитанцій від 13.11.2019 року було придбано діамант.зелений р-н сп. 1%, бинт, кальций, німід на суму 244,30 грн.; 16.11.2019 року бинт стерильний, кетолонг, сондокс на суму 184,20 грн.; 19.11.2019 року гідазепам, герпевір на суму 140 грн.; 28.11.2019 року кетанов на суму 89 грн.; 25.11.2019 року - рукавички на суму 8 грн.; 29.11.2019 року клодифен гель, діамант. зелений р-н сп. 1%, фаніган на суму 143,04 грн.; 02.12.2019 року лінбаг на суму 42,60 грн.; 03.12.2019 року спирт етиловий та платки носові на суму 30 грн.; 14.12.2019 року кетанов на суму 87 грн.; 09.01.2020 року кетанов на суму 87 грн.; 15.01.2020 року - крем долгіт на суму 133,50 грн.

Таким чином, згідно зазначених квитанцій, наданих позивачем до матеріалів справи, вбачається, що на придбання ліків позивачкою на лікування було витрачено суму у розмірі 1189,24 грн. (а.с.15,16,17,18).

Як вбачається із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 з 12.11.2019 року по 16.12.2019 року позивачка лікувалася у травматолога (а.с. 4-8, 10, 14) та травматологом позивачці було рекомендовано пройти консультацію у невролога.

З 03.12.2019 року по 20.01.2020 року позивачка відвідувала невролога, оскільки у неї погіршився стан після стресу укусу собаки, що підтверджується записами у медичній картці ОСОБА_1 (а.с. 9,11-13)

06.12.2019 року неврологом було рекомендовано МРТ головного мозку (а.с. 12)

Позивачем на підтвердження матеріальної шкоди надано суду квитанцію від 10.12.2019 року, згідно якої позивачкою у приватному підприємстві «Центр магнітно-резонансної томографії було проведено магнітно-резонансну томографію, вартість якої становить 1300 грн. (а.с. 15)

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме внаслідок дій відповідачів було завдано шкоду здоров`ю позивачці, які знаходиться в причинному зв`язку з лікуванням останньої, за таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди підлягають задоволенню частково, та з відповідачів на користь позивачці необхідно стягнути матеріальну шкоду у розмірі 2489,24 грн. в рівних частках по 1244,62 грн. з кожного.

Крім того, позивачем на підтвердження матеріальної шкоди надані суду квитанції на придбання дизеля.

Згідно квитанцій від 15.11.2019 року та 06.12.2019 року було сплачено вартість за дизель на загальну суму 2211,75 грн. (а.с. 16-17)

З копій квитанцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель М ЛТД», наданих ОСОБА_1 , вбачається, що було придбано дизель 15.11.2019 року у кількості 40 літрів та 06.12.2019 року у кількості 35 літрів на загальну суму 2211,75 грн., проте, дані чеки не підтверджує той факт, що дизель був придбаний саме позивачкою ОСОБА_1 та дійсно був витрачений саме для відвідування лікаря, тому суд приходить до висновку щодо недоведеності витрат на дизель для відвідування лікаря. За таких обставин, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Суд також не бере до уваги квитанцію № 339 від 16.11.2019 року (ветеринарні послуги, препарати) на суму 208 грн. на придбання чемі спрей, оскільки даний препарат застосовується для обробки ран тварин та собак. (а.с. 16), тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно пункту 3 Постанови визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Звертаючись до суду з даним позовом про відшкодування моральної шкоди у сумі 15000 грн., позивачем зазначено, що позивачка зазнала фізичних страждань та емоційних переживань, вона стала боятися собак. Позивачка змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Травма майже на 3 місяці позбавила її можливостей реалізації своїх звичок та бажань.

Суд не бере до уваги доводи позивача відносно того, що укус собаки медичний заклад кваліфікував як травма середньої тяжкості, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з цього приводу, суду не надано висновку експерта по даному питанню.

Виходячи із принципу справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положення ЦК України, з врахуванням доказів по справі, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування позивачу, суд виходить із доведеності наявного причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини відповідачів в її заподіянні, стану здоров`я позивача, факту перенесених моральних страждань з приводу дій відповідачів, а також враховує те, що позивачем розмір моральної шкоди обґрунтовано як пошкодженням здоров`я, а відповідно до наведеної вище норми закону моральну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження здоров`я, відшкодовують відповідачі, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги характер та обсяг моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача з відповідачів 5000 грн. в рівних частках по 2500 грн. з кожного.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 840,80 грн. (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Оскільки позивачка ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позову про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, то на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1 681,60 грн. в рівних частках по 840,80 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 34, 10, 19,141, 264,265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1244,62 грн. (одна тисяча двісті сорок чотири гривні шістдесят дві копійки), моральну шкоду у розмірі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1244,62 грн. (одна тисяча двісті сорок чотири гривні шістдесят дві копійки), моральну шкоду у розмірі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , довідка на постійне проживання, DH 1622-44, видана Краматорським МВ 11.02.2012 року, мешкає АДРЕСА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає АДРЕСА_6 .

Суддя

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті й надруковане в єдиному екземплярі.

Суддя