23.07.2020 Єдиний унікальний номер 205/1406/19
Єдиний унікальний номер № 205/1406/19
Провадження № 2/205/128/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Дніпропетровської міської ради про визнання права власності та визначення розміру частки в спільній частковій власності на домоволодіння,

Представник позивача, ОСОБА_5 , відповідач, ОСОБА_2 , відповідач, ОСОБА_3 , відповідач, ОСОБА_4 , представники відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 лютого 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

1.Визначити розмір часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння у АДРЕСА_1 , померлих ОСОБА_8 - 140/400 домоволодіння, ОСОБА_9 - 56/400 домоволодіння, ОСОБА_10 - 24/400 домоволодіння.

2.Визнати ОСОБА_1 право власності на 35/400 частин домоволодіння у АДРЕСА_1 в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині після померлого ОСОБА_8 .

3.Визначити ОСОБА_1 розмір частки у домоволодінні у АДРЕСА_1 у розмірі 215/400 частин (з яких 180/400 - на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2006р. по справі № 2-1596/06р., 35/400 домоволодіння - в порядку спадкування частки після померлого ОСОБА_8 ), до складу якої входить житловий будинок літ. Е-1 площею 66,4 кв.м., що складається з коридору 3-1 площею 3,1 кв.м., санвузла 3-2 площею 3,4 кв.м., житлової кімнати 3-3 площею 11,1 кв.м., житлової кімнати 3-4 площею 10,5 кв.м., житлової кімнати 3-5 площею 18,1 кв.м., кухні 3-6 площею 7,5 кв.м., коридору 3-7 площею 5,0 кв.м., котельні 3-8 площею 2,9 кв.м., коридору 3-9 площею 4,8 кв.м.; прибудова літ. Е-1; веранда літ. е-1; вольєр літ. З; накриття літ. М; мостіння IV; огорожі та споруди № 11, 12, 15, 16, 17, 19, в житловому будинку літ. А-1 кімната 1-5 площею 13,4 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його батько ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок від 09.03.1970 року набув у власність 14/25 частин житлового будинку з будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 . Право власності на 11/25 частин вказаного домоволодіння набув ОСОБА_10 . Право спільної часткової власності ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на зазначене домоволодіння з наведеним розподілом часток зареєстровано ДМБТІ 11.03.1970 року. В 1981 році ОСОБА_1 за згоди співвласників в межах існуючого домоволодіння було збудовано житловий будинок літ. Е-1 у складі: житловий будинок літ. Е-1 площею 66,4 кв.м.; прибудова літ. Е-1; веранда літ. е-1; вольєр літ. З; накриття літ. М; мостіння IV; огорожі та споруди № 11, 12, 15, 16, 17, 19. Згідно технічного паспорту на домоволодіння, складеного КП «ДМБТІ» станом на 21.10.2005р. та акту визначення ідеальних часток від 21.10.2005р., домоволодіння АДРЕСА_1 з двох житлових будинків літ. А-1 та літ. Е-1 та допоміжних будівель і споруд і розташоване на земельній ділянці площею 963 кв.м. Внаслідок змін у складі будівель та споруд домоволодіння після прийняття в експлуатацію збудованого позивачем житлового будинку літ. Е-1 з допоміжними будівлями та спорудами відбулися відповідні зміни і в розмірах часток усіх співвласників.

В акті визначення ідеальних часток від 21.10.2005р. визначено нові розміри часток співвласників: 1) ОСОБА_8 (частка в домоволодінні відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинок від 09.03.1970р. - 14/25 частин домоволодіння), а в його фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку А -1 квартира №1 , яка складається із житлових кімнат 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, прибудова А'-1, веранда а'-1, ґанок з козирком а, літня кухня Б, сарай б, вбиральня Г, вольєр И, гараж Л, накриття Н,0, мостіння І, II, огорожі та споруди № 1, 2, 3, 6, 10, 13, 14, що складає 35/100 частин домоволодіння. 2) ОСОБА_9 (частка в домоволодінні відповідно до мирової угоди та ухвали Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 23.08.1976р. - 8/25 частин домоволодіння), а в її фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку А -1 квартира №2 , яка складається з приміщень кухні 2-4, житлової кімнати 2-7, у сінях а-1 приміщення: коридор 2-1, житлова 2-2, 1/2 частина сараю В, вбиральня Д, сарай Ж, мостіння III, огорожі та споруди № 4, 5, 18, 20, що складає 14/100 частин домоволодіння. 3) ОСОБА_10 (частка в домоволодінні відповідно до мирової угоди та ухвали народного суду Ленінського району М.Дніпропетровська від 23.08.1976р. - 3/25 частин домоволодіння, станом на дату складення акту помер), а у його фактичному користуванні знаходилося: в житловому будинку А -1 квартира №4 , яка складається з житлових кімнат 4-2, 4-3 у сінях а-1 приміщення 4-1 - кухня, накриття а, 1/2 частина сараю В, що складає 6/100 частин домоволодіння. Зміна розміру частки ОСОБА_10 в належному порядку не зареєстрована. 4) ОСОБА_1 - у фактичному користуванні знаходилося: житловий будинок літ. Е-1, прибудова літ. Е'-І, веранда літ. е-1, вольєр літ. З, накриття літ. М, мостіння IV, огорожі та споруди № 11, 12, 15, 16, 17, 19, що складає 45/100 частин домоволодіння.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2006р. по справі №2-1596/06р., за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок літ. Е-1, прибудову літ. Е1-1, веранду літ. е-1, вольєр літ. З, накриття літ. М, мостіння IV, огорожі та споруди № 11, 12, 15, 16, 17, 19, що складає 45/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та визначено його частку у домоволодінні у розмірі 45/100.

Таким чином, домоволодіння АДРЕСА_1 , залишилося у спільній частковій власності. Внаслідок визнання за ОСОБА_1 права власності на 45/100 домоволодіння необхідним є пропорційна зміна розміру часток інших співвласників, проте такі вимоги ними не пред`являлися і питання про розміри їх часток судом не вирішувалося.

Згідно листа КП «ДМБТІ» від 07.08.18р. на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровані частки за співвласниками: ОСОБА_8 - 14/25 частин житлового будинку; ОСОБА_10 - 11/25 частин житлового будинку; ОСОБА_9 - 8/25 частин житлового будинку; ОСОБА_1 - 45/100 домоволодіння.

За даними реєстраційних документів існує диспропорція у співвідношенні часток у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 до цілого, до того ж сума часток усіх співвласників становить 177/100 при приведенні їх розмірів до спільного знаменника. Фактично має місце невідповідність реєстраційних даних дійсному розміру часток та їх арифметична помилковість, оскільки сукупний розмір часток співвласників перевищує 100/100 частин домоволодіння.

Після смерті ОСОБА_10 спадщину фактично прийняв ОСОБА_11 (син), проте право власності на 3/25 частини домоволодіння за ним не було зареєстровано. ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_11 помер, після його смерті спадщину прийняла ОСОБА_2 (дочка), проте право власності на відповідну частку в домоволодінні за нею не зареєстровано.

Після смерті ОСОБА_9 спадщину фактично прийняла ОСОБА_3 (дочка), проте право власності 8/25 частин домоволодіння за нею також не зареєстровано.

Отже, після смерті співвласників домоволодіння ОСОБА_10 , за яким зареєстровано право власності на 11/25 частин домоволодіння, та ОСОБА_9 , за якою зареєстровано 8/25 частин домоволодіння, їх спадкоємці не привели документи у відповідність до мирової угоди від 23.08.1976р., право на спадщину не оформили і питання належності та розміру їх часток в домоволодінні до даного часу юридично не вирішено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_8 . Заяви про прийняття спадщини в межах встановленого строку подані ОСОБА_4 (дочка померлого), в порядку спадкування за заповітом та ОСОБА_1 в порядку спадкування обов`язкової частки згідно ст. 1241 ЦК України у зв`язку з непрацездатністю за віком.

Проте постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко C.JI. від 14.03.2019р. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено у зв`язку з неможливістю визначення складу спадкового майна. Крім того, внаслідок відсутності належного визначення часток співвласників неможливим є вирішення питань утримання майна, що є у спільній частковій власності згідно ст. 360 ЦК України.

Виходячи з акту ідеальних часток від 21.10.2005р. та з урахуванням відомих позивачу даних про прийняття спадщини після померлих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , частки співвласників в домоволодінні АДРЕСА_1 після приведення до єдиного знаменника є наступними: ОСОБА_1 - 215/400 частин домоволодіння (з яких 180/400 належить мені на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2006р. по справі № 2-1596/06р., та 35/400 домоволодіння - в порядку спадкування частки після померлого ОСОБА_12 ); ОСОБА_4 - 105/400 частин домоволодіння (в порядку спадкування частки після померлого ОСОБА_12 ); ОСОБА_3 - 56/400 домоволодіння (враховуючи фактичне розташування будівель і споруд та існуючий порядок користування приміщеннями житлового будинку літ. А-1); ОСОБА_2 - 24/400 домоволодіння (враховуючи фактичне розташування будівель і споруд та існуючий порядок користування приміщеннями житлового будинку літ. А-1).

З урахуванням змін у складі домоволодіння АДРЕСА_1 та змін у складі осіб, що мають право на частку (право на оформлення частки) в зазначеному домоволодінні позивач вважає, що в судовому порядку підлягає визначенню розмір належної йому частки в спільній частковій власності в розмірі 215/400, до складу якої входять: житловий будинок літ. Е-1 площею 66,4 кв.м., що складається з коридору 3-1 площею 3,1 кв.м., санвузла 3-2 площею 3,4 кв.м., житлової кімнати 3-3 площею 11,1 кв.м., житлової кімнати 3-4 площею 10,5 кв.м., житлової кімнати 3-5 площею 18,1 кв.м., кухні 3-6 площею 7,5 кв.м, коридору 3-7 площею 5,0 кв.м., котельні 3-8 площею 2,9 кв.м., коридору 3-9 площею 4,8 кв.м.; прибудова літ. Е'-І; веранда літ.е-1; вольєр літ. 3; накриття літ. М; мостіння IV; огорожі та споруди №11, 12, 15, 16, 17, 19; у житловому будинку літ. А-1 кімната 1-5 площею 13,4 кв.м.

У судове засідання позивач не з`явився, натомість його представник - адвокат Гордієнко Т.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача Дніпровської міської ради позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок від 09.03.1970 року, виданого Ленінським районним відділом комунального господарства, належало 14/25 частин житлового будинку з будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 (а.с. 9).

В 1981 році ОСОБА_1 було збудовано житловий будинок літ. Е-1 у АДРЕСА_1 у складі: житловий будинок літ. Е-1 площею 66,4 кв.м.; прибудова літ. Е-1; веранда літ. е-1; вольєр літ. З; накриття літ. М; мостіння IV; огорожі та споруди № 11, 12, 15, 16, 17, 19.

Згідно акту ідеальних часток, складеного 21.10.2005 року фахівцем КП «ДМБТІ» ОСОБА_13 (а.с. 15-17):

1) ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 09.03.1970 року належить 14/25 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку А -1 квартира № 1 , яка складається із житлових кімнат 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, прибудова А'-1, веранда а'-1, ґанок з козирком а, літня кухня Б, сарай б, вбиральня Г, вольєр И, гараж Л, накриття Н, О, мостіння І, II, огорожі та споруди № 1, 2, 3, 6, 10, 13, 14, що складає 35/100 частин домоволодіння.

2) ОСОБА_9 на підставі мирової угоди та ухвали народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 23.08.1976 року належить 8/25 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку А -1 квартира № 2 , яка складається з приміщень кухні 2-4, житлової кімнати 2-7, у сінях а-1 приміщення: коридор 2-1, житлова 2-2, 1/2 частина сараю В, вбиральня Д, сарай Ж, мостіння III, огорожі та споруди № 4, 5, 18, 20, що складає 14/100 частин домоволодіння.

3)За ОСОБА_10 (померлим) на підставі мирової угоди та ухвали народного суду Ленінського району м. дніпропетровська від 23.08.1976 року значиться 3/25 частини домоволодіння, а за ним числиться: в житловому будинку А -1 квартира № 4 , яка складається з житлових кімнат 4-2, 4-3 у сінях а-1 приміщення 4-1 - кухня, накриття а, 1/2 частина сараю В, що складає 6/100 частин домоволодіння.

4)У фактичному користуванні ОСОБА_1 : житловий будинок літ. Е-1, прибудова літ. Е'-І, веранда літ. е-1, вольєр літ. З, накриття літ. М, мостіння IV, огорожі та споруди № 11, 12, 15, 16, 17, 19, що складає 45/100 частин домоволодіння.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2006 року по справі № 2-1596/06р., за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок літ. Е-1, прибудову літ. Е1-1, веранду літ. е-1, вольєр літ. З, накриття літ. М, мостіння IV, огорожі та споруди № 11, 12, 15, 16, 17, 19, що складає 45/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 22-24). Право власності на вказану частку зареєстровано за ОСОБА_1 в КП «ДМБТІ» 19.10.2006 року (а.с. 25).

Згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 07.08.2018 року № 11419, станом на 31.12.2012 року в реєстровій книзі № 256 за реєстровим АДРЕСА_7 містяться відомості про право власності: ОСОБА_8 - 14/25 ч. (нову частку не затверджено та не перереєстровано); ОСОБА_10 - 11/25 ч. (нову частку не затверджено та не перереєстровано) на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 09.03.1970 року, виданого Ленінським районним відділом комунального господарства, згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 66 § 6 від 11.02.1970 року. В інвентаризаційній справі за вказаною адресою містяться відомості про право власності: ОСОБА_9 - 8/25 ч. (нову частку не затверджено та не перереєстровано) на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 23.08.1976 року, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 6230503; ОСОБА_1 - 45/100 ч. на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2006 року, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 6230503. Згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 23.08.1976 року за ОСОБА_10 визнано право власності на 3/25 ч. домоволодіння, але перереєстрація право встановлювальних документів в КП «ДМБТІ» не проводилась. Власникам нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , 21.10.2005 року КП «ДМБТІ» ДОР було надано розрахунок акту ідеальних часток між співвласниками вищевказаного нерухомого майна. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2006 року затверджено 45/100 ч. домоволодіння, решту часток не затверджено (а.с. 26-27).

Таким чином, за життя ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 як співвласники домоволодіння по АДРЕСА_1 не ставили питання щодо зміни їх часток у праві спільної власності та у встановленому законом порядку не змінили свої частки у домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому підстави для задоволення позовних вимог в частині визначення розміру часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння у АДРЕСА_1 , померлих ОСОБА_8 - 140/400 домоволодіння, ОСОБА_9 - 56/400 домоволодіння, ОСОБА_10 - 24/400 домоволодіння, відсутні. А акт ідеальних часток від 21.10.2005 року, складений КП «ДМБТІ», на частки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не затверджений.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер (а.с. 76). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 14/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений 28.10.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черняковим С.М. за реєстровим № 1424, в якому усе своє майно заповів ОСОБА_4 (а.с. 91).

11.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 в порядку спадкування за законом (а.с. 86 оберт).

21.12.2016 року ОСОБА_4 звернулась до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 в порядку спадкування за заповітом (а.с. 87).

Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 14.03.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_8 в зв`язку з відсутністю можливості визначити склад спадкового майна (а.с. 92-93).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

На підставі ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині. Право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу).

Отже, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім`ї чи найближчих родичів спадкодавця.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкуваннях» зазначено, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку в спадщині після смерті батька ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на час смерті спадкодавця позивач був пенсіонером за віком (а.с. 38).

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що спадкове майно, яке ОСОБА_8 заповів ОСОБА_4 у вигляді спірної частини будинку повинні успадковуватись двома спадкоємцями: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 згідно до закону має право успадкувати обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом, тобто 14/25 (всю спадкову масу : на 2 спадкоємці = по 7/25 частки кожному; 7/25 частку : 2 = 7/50 обов`язкова частка).

У положеннях п. 7 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що захист права на обов`язкову частку в спадщині може здійснюватись шляхом пред`явлення вимог про визнання права на обов`язкову частку в спадщині (ст. 1241 ЦК), перерозподіл спадщини (ст. 1280 ЦК), визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301 ЦК).

Також суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення розміру частки у домоволодінні у АДРЕСА_1 у розмірі 215/400 частин (з яких 180/400 - на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2006р. по справі № 2-1596/06р., 35/400 домоволодіння - в порядку спадкування частки після померлого ОСОБА_8 ) задоволенню не підлягають, оскільки розмір частки саме у такому розмірі всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не підтверджено належними та допустимими доказами.

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , як на обов`язкову частку у спадщині на 7/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, тому з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 860,61 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 25, 1216-1218, 1223, 1235-1236, 1241, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 77-81, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Дніпропетровської міської ради про визнання права власності та визначення розміру частки в спільній частковій власності на домоволодіння задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП, НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за законом, як на обов`язкову частку у спадщині на 7/25 частини домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП, НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП, НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 860.61 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершена апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 30 липня 2020 року.

Суддя Н.В. Басова