УХВАЛА

про відвід

27 січня 2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого - судді Ус О.В., секретар судового засідання Неменко Ю.М., з участю позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Аль-Раджабі Ю.В., представника відповідача Верещак А.В. , розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань міського суду заяву сторони позивача про відвід головуючому у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області, третя особа: Херсонська міська рада про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, про визнання незаконним та скасування протоколу засідання житлово-побутової комісії,-

В С Т А Н О В И В:

В підготовчому засіданні позивачем та його представником заявлено клопотання про відвід головуючому, яке мотивовано тим, що після підготовчого засідання 10.12.2019 р. у них склалася чітка думка в упередженості судді в результатах розгляду справи, це пов`язане з тим, що суд не надав оцінку невиконання ухвали про витребування доказів, визначив дату ознайомлення з документами за грифом ДСК у присутності представника СБУ, притягнув до участі в справі третю особу безпідставно, надав можливість зробити без заяви фотографування матеріалів справи, тоді як, матеріали справи також містять матеріали з грифом ДСК; направив судову повістку не за місцем реєстрації позивача; не зобов`язав відповідача надати докази до відзиву, як суду, так і позивачеві; не розглядав справу 10.12.2019 р. до 20-21 години, а повідомляв про закінчення робочого часу в суді, тощо. При цьому, наполягали на тому, що вказане не є незгодою з процесуальними рішеннями суду, а саме сумніви в упередженості головуючого, оскільки відсутня рівність сторін у справі, а поведінка головуючого, на їх думку, свідчить про те, що суддя прихильний до відповідача.

Представник відповідача залишила розгляд питання на розсуд суду.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув - подав заяву про відкладення розгляду справи через зайнятість в окружному суді.

За приписами ч.1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує за ч.2 ст.40 ЦПК України суд, який розглядає справу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу.

Підстави для відводу передбачені ст.ст. 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно ч.3 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч.4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальним рішенням судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді, щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 36 ЦПК України передбачені підстави для відводу судді, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності судді.

Фактично заявлений відвід містить сумніви в упередженості головуючого, що засновані на його процесуальних рішеннях. Суд не погоджується з такими сумнівами та вважає, що приймав усі можливі заходи для підготовки справи до розгляду, в тому числі, з можливістю ознайомлення позивача та його представника не безпосередньо в судовому засіданні, а до закриття підготовчого засідання з матеріалами з грифом «ДСК». При цьому, слід звернути увагу, що докази суд досліджує в судовому засіданні, а не в підготовчому, а надає оцінку усім доказам в нарадчій кімнаті вже при ухваленні судового рішення у справі. Безпідставні посилання на відсутність заяви представника третьої особи про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки така заява є та датована 24.12.2019 р., на ній знаходиться резолюція головуючого про ознайомлення. Необхідність залучення третьої особи є правом головуючого, передбаченого ч.3 ст. 53 ЦПК України. Ознайомлення третьої особи з усіма матеріалами справи пов`язане з тим, що представники відповідача при розгляді клопотання про закритий розгляд справи вважали, що матеріали та обставини справи дозволяють розгляд у відкритому судовому засіданні. Щодо надіслання судової повістки за адресою: АДРЕСА_1, то матеріали справи, а саме том 1 (арк. справи 232) містить заяву ОСОБА_1 , в якій ним власноруч вказана така адреса для листування, що було занесене відповідальним працівником попереднього складу суду (головуючий Майдан С.І.) до автоматизованої системи документообігу суду. Уточнена позовна заява ОСОБА_1 том 3 (арк. спарви 1), також має ту саму адресу для листування, а тому, обвинувачення щодо неналежної організації роботи з відправок судових повісток є надуманими.

В рішенні ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

У Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожній особі гарантується право на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6). Водночас з прийняттям ЄСПЛ нових рішень постійно поглиблюється тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції, що з урахуванням проблем, пов`язаних з належним розумінням оціночних категорій «незалежний» і «безсторонній» суд у вітчизняному праві, потребує відповідного нового аналізу для застосування. Чітке розуміння сутності вказаних категорій при відводі (самовідводі) судді є запорукою забезпечення справедливого і законного складу суду.

Юридичний зміст оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ дефініція «незалежний суд» означає насамперед «незалежний від виконавчої влади і сторін у справі» (див. напр.: Ringeisen v. Austria judgement of 23 June 1973, Series A, No. 16, p. 95), має поліелементну структуру та передбачає обов`язкове врахування таких складових як: спосіб призначення суддів і позбавлення їх повноважень; строк перебування їх на посаді; наявність гарантій проти будь-якого тиску, зокрема, належний рівень матеріального забезпечення, наявність у цієї інституції зовнішніх ознак незалежності.

За загальним правилом неупередженість та безсторонність суду презумується.

Натомість, у світлі останніх рішень Суду критерій об`єктивної безсторонності став пов`язуватися з діяльністю суду, яка забезпечується не лише здійсненням правосуддя, а й зовнішнім виявом того, що відбувається; створенням достатніх умов для усунення навіть потенційної можливості побоюватися, що суд, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Разом з існуючими у вітчизняному судочинстві підходами встановлення об`єктивності і безсторонності суддів на основі окреслених у процесуальному законі підстав, ЄСПЛ вимагає брати до уваги дещо ширше коло обставин, в тому числі і зовнішнього характеру, за яких дедалі більше враховуються думки підсудного та сторін у справі, що свідчить про необхідність досягнення відповідності національних принципів правозастосування до західноєвропейських стандартів.

У преамбулі «Бангалорських принципів поведінки суддів» йдеться про те, що «компетентність, незалежність і неупередженість судових органів має велике значення у питанні захисту прав людини, оскільки здійснення всіх інших прав цілком залежить від належного здійснення правосуддя». Тобто, коли немає незалежного суду - можна забути про права людини, бо немає кому їх захищати.

Авторитет судової влади служить загальному зміцненню авторитету влади державної: саме на судову владу покладається місія обмежувати владу державних органів при втручанні останніх у права і свободи людини.

У справі Олександра Волкова Суд піддав сумніву незалежність суддів Вищого адміністративного суду України, який здійснював перегляд постанов Вищої ради юстиції і Верховної Ради України, оскільки ці судді не "змогли проявити належну «незалежність і неупередженість», яких вимагає стаття 6 Конвенції». Це означає, що законодавство побудоване таким чином, що були відсутні зовнішні ознаки незалежності, адже, як відомо, «правосуддя має не тільки здійснитися, але і має сприйматися таким, що здійснилося».

У справі Morris v. the United Kingdom Суд пояснив: «Щодо питання «безсторонності» існують два аспекти: по-перше, суд має бути суб`єктивно вільним від особистої упередженості чи необ`єктивності; по-друге, він має також бути безстороннім з об`єктивної точки зору, для чого він повинен надати істотні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви стосовно цього (Findlay v. the United Kingdom)».

Людина не буде впевнена у правосудді, якщо не довіряє тій особі, яка його здійснює. А довірятиме громадянин суду тільки тоді, коли буде впевнений у незалежності судді під час розгляду справи та усвідомлення неможливості тиску на суд.

При цьому, не виключається суспільна довіра до суду, яка, хоча і не обмежується думкою та ставленням окремих громадян - сторін у конкретних справах.

Консультативна рада європейських суддів у пункті 12 Висновку № 1 (2001) наголошує, що «судовій владі повинні довіряти не лише сторони судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади може бути підірвано».

Таким чином, сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та упередженості судді при розгляді справи, а відтак в майбутньому стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі та сумніву щодо реалізації права особи на справедливий судовий розгляд.

Оцінюючи доводи позивача, викладені в заяві про відвід, суд приходить до висновку, що вказані доводи як окремо, так і в сукупності, не є такими, що об`єктивно свідчать про наявність необ`єктивності та упередженості судді, але приймаючи до уваги практику Європейського Суду з прав людини та той факт, що у сторони позивача склалася думка про упередженість головуючого, з метою зняття у сторін будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, запобігання нарікань на необ`єктивність та неупередженість головуючого судді, у зв`язку з наявним у нього сумнівом щодо зовнішньої незалежності конкретного суді за вказаних підстав, з метою відновлення довіри до судової влади та виключення будь-якого сумніву у його залежності, суд вважає за необхідне відвід головуючому судді Ус О.В. задовольнити. Справу слід передати для перерозподілу.

Ухвала в повному обсязі складена 27 січня 2020 р.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. 36-40, 258-261, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву сторони позивача про відвід судді по цивільній справі №766/22134/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області, третя особа: Херсонська міська рада про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, про визнання незаконним та скасування протоколу засідання житлово-побутової комісії задовольнити.

Цивільну справу №766/22134/17 передати до Відділу документального забезпечення і діловодства Херсонського міського суду Херсонської області (канцелярії) для повторного перерозподілу автоматизованою системою документообігу суду даної справи іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяО. В. Ус