Єдиний унікальний номер судової справи: 2-1162/2010
Номер провадження № 22 - ц/812/47/20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Прокопчук Л.М., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: боржника - ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Чернявської Я.А. в приміщенні того ж суду за заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі ПАТ «Дельта Банк») про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання,-

в с т а н о в и л а:

09 вересня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Заявник зазначав, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2010 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 03/1/335/06-G від 06 жовтня 2006 року в сумі 328 657,01 грн. на підставі якого 25 червня 2011 року Корабельним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у Корабельному відділі ДВС. 27 листопада 2013 року державним виконавцем Корабельного відділу ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», яка разом з оригіналом виконавчого листа була направлена стягувачу ПАТ «Кредитпромбанк».

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги зокрема за кредитним договором № 03/1/335/06-G від 06 жовтня 2006 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , поручителем по даному договору є ОСОБА_3 .

Згідно листа Корабельного відділу ДВС від 15 листопада 2018 року, 27 березня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», яка разом з оригіналом виконавчого листа було направлено стягувачу ПАТ «Кредитпромбанк».

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги зокрема за кредитним договором № 03/1/335/06-G від 06 жовтня 2006 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 .

З інформації Корабельного відділу ДВС, отриманої ПАТ «Дельта Банк» в грудні 2018 року стало відомо про завершення виконавчого провадження 27 березня 2014 року. Заявником, з метою уточнення зазначеної інформації направлено листи на адресу первісного стягувача ПАТ «Кредитпромбанк». Станом на 12 липня 2019 року оригінал виконавчого документа відносно боржника ОСОБА_1 так і не отримано заявником, місцезнаходження оригіналу виконавчого листа невідоме.

Посилаючись на вказані обставини та на те, що оскільки виконавчий документ є втраченим, ПАТ «Дельта Банк» був позбавлений можливості реалізувати своє законне право на подачу виконавчого документу до виконання з огляду на його відсутність, просив суд про задоволення заяви, та здійснити заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-1162/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором № 03/1/335/06-G від 06 жовтня 2006 року, видати дублікат виконавчого листа, визнати причини пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 2-1162/2010 поважними та поновити пропущений строк.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2019 року заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Замінено сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-1162/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості по кредитному договору № 03/1/335/06-G від 06 жовтня 2006 року в сумі 328657, 01 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн., первісного стягувача - ПАТ «Кредитпромбанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк». Ухвалено видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-1162/2010 та поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі рішення від 03 грудня 2010 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки її не було належним чином повідомлено про місце й час розгляду справи, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник ПАТ «Дельта-Банк» в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення боржниці та її представника, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

За положеннями статті 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

В такому ж порядку розглядається й заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (ст. 433 ЦПК України).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст.129 Конституції України в чинній редакції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25 - 26 березня 2011 року).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвалою суду першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява N 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши, зокрема боржницю ОСОБА_1 належним чином про час і місце розгляду заяви, фактично позбавив її права на участь в судовому засіданні, надання доказів та заперечень проти поданої заяви. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Зазначених вимог закону судом не було дотримано, наведені вище обставини залишилися поза увагою, що призвело до порушення норм процесуального права, прав боржниці ОСОБА_1 , на що вона посилається в апеляційній скарзі, тому відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України ухвалу суду слід скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 06 жовтня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 03/1/335/06-G (а.с.4).

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2010 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість по кредитному договору у сумі 328 657,01 грн., судовий збір у розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційне технічне забезпечення судового розгляду 120 грн., а всього 330 477,01 грн.

Відповідно до вказаного рішення суду, 25 червня 2011 року Корабельним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист (а.с.18).

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги зокрема за кредитним договором № 03/1/335/06-G від 06 жовтня 2006 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 (а.с.11-14)

Згідно листа Корабельного відділу ДВС № 36307 від 15 листопада 2018 року, що міститься в матеріалах справи 27 березня 2014 року старшим державним виконавцем Телеш В.П. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.15).

11 січня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся з листом до ПАТ «Кредитпромбанк» щодо передачі оригіналів виконавчих документів відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення з останніх заборгованості за кредитним договором № 03/1/335/06-G від 06 жовтня 2006 року (а.с.20).

Як вбачається з Акту проведення внутрішньобанківського аудиту, складеного 12 липня 2019 року комісією в складі працівників ПАТ «Дель Банк», встановлено що в ході проведення внутрішньобанківського аудиту виявлено факт втрати вказаного вище виконавчого листа по справі № 2-1162/2010 (а.с .17).

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до правової позиції, висловленої ВСУ в постанові від 20 листопада 2013 року у справі N 6-122цс13, керуючись змістом статей 512, 514 ЦК, ст. 378 ЦПК, ст. 8 Закону N 606-XIV, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 листопада 2013 року у справі N 6-122цс13, про те, що процесуальне правонаступництво в розумінні норми допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення; передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року справі N 803/1273/16).

ПАТ «Дельта Банк» звертаючись до суду з даною заявою посилався на те, що 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, за яким кредитор (заявник) набув прав вимоги, в тому числі, за кредитним договором № 03/1/335/06-G від 06 червня 2006 року, а отже набув права вимоги замість первісного кредитора.

На підтвердження чого заявник надав копію договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року з нотаріально посвідченим додатком ( а.с.14).

Крім того, заявником також надано завірений представником Банку витяг з додатку до договору купівлі-продажу права вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», який містить відомості щодо кредитного договору № 03/1/335/06-G, боржника ОСОБА_1 та розміру заборгованості за цим кредитним договором станом на 26 червня 2013 року (а.с.15).

З рахуванням встановленого та положень вказаних вище норм висновок суду про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження з ПАТ «Кредипромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» є вірним.

Доводи апеляційної скарги про відсутність аналізу Акту приймання-передачі прав вимоги та доказів оплати за Договором купівлі-продажу прав вимоги на увагу суду не заслуговують з огляду на наступне.

Так, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжу, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону.

Данні про визнання договору про купівлю-продаж прав вимоги, укладеного 23 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк»» недійсним, у матеріалах справи відсутні.

Посилання на відсутність відомостей в нотаріально посвідченому додатку до Договору боржників за кредитним договором №03/1/335/06-G від 06 жовтня 2006 року спростовуються наданим до апеляційного суду копією додатку із зазначенням боржниці ОСОБА_1 .

Що стосується висновку суду першої інстанції щодо поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, то колегія виходить з наступного.

Задовольняючи заяву в частині видачі дубліката виконавчого документу та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд виходив із доведеності поважності пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та втрати виконавчого документа.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі 2-836/11 (провадження № 4-308 цс 19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Частиною шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, доказуванню та встановленню підлягають наступні обставини: чи звертається особа із заявою про видачу дублікату виконавчого листа в межах строку передбаченого п. 17.4 Розділу VIII Перехідних положень ЦПК України; чи надала сторона докази втрати виконавчого листа; чи можуть бути обставини визнані поважними, які зумовили звернення до суду із пропуском процесуальних строків.

За приписами п.1 ч.1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час набрання рішення суду законної сили), виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

Вказаний виконавчий лист № 2-1162/2010р., який виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва 25 червня 2011 року було повернуто стягувачу ПАТ «Кредитпромбанк» 27 березня 2014 року (а.с.18).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 27 березня 2014 року) не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених діючим законодавством.

Згідно ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 27 листопада 2014 року) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Зважаючи на викладені обставини, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 27 березня 2017 року, а з заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду лише 09 вересня 2019 року, тобто після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як на підставу поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання заявник посилався та те, що про повернення виконавчого листа стягувачу ПАТ «Кредитпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» дізнався лише у 2018 році.

Між тим, з моменту відступлення прав вимог новому кредитору (26 червня 2013 року) до моменту звернення ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Кредитпромбанк» із запитом про надання оригіналу виконавчого документа пройшло майже 6 років.

Вказане на думку суду свідчить про не сумлінне використання ПАТ «Дельта Банк» його прав.

З огляду на це, не можна визнати поважними, навіть не вказані заявником, який є юридичною особою, причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки будь-яких доказів, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, заявником не надано, як не вказано і те, що вказані обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Водночас видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Стягувач, в свою чергу, має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Посилання заявника лише на Акт проведення внутрішньобанківського аудиту, складеного 12 липня 2019 року комісією в складі працівників ПАТ «Дельта Банк», згідно якого в ході проведення внутрішньобанківського аудиту виявлено факт втрати вказаного вище виконавчого листа по справі № 2-1162/2010 не може бути підтвердженням втрати виконавчого листа, оскільки як зазначено вище державний виконавець повертав виконавчий лист первісному стягувачу - ПАТ «Кредитпромбанк», відповіді від якого щодо знаходження виконавчого листа матеріали справи не містять.

При цьому колегія суддів вважає, що сама по собі наявність у банку права на отримання дублікату виконавчого листа без надання доказів його втрати, не є достатньою підставою для задоволення вимог щодо видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення.

Таким чином, ні в судовому засіданні, ні з матеріалів справи взагалі не встановлена втрата та поважність причин пропуску строків пред`явлення до виконання виконавчого листа, заявник жодних документів на підтвердження своїх вимог не надав, тому у задоволенні вимог про поновлення строку для його пред`явлення слід відмовити.

За таких обставин, ухвала суду на підставі п. 2 ч.1 , п.3,ч.3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ПАТ «Дельта Банк».

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання задовольнити частково.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, МФО 380236, юридична адреса 01014, м. Київ, бул. Дружби народів,38) у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1162/2010, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва 25 червня 2011 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості по кредитному договору у сумі 328 657, 01 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в розмірі 120 грн., а всього 330 477 грн.

В іншій частині заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Л.М. Прокопчук

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.