№ провадження 4-с/646/20/2020
Справа № 646/7500/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.20 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Теслікової І.І.,

за участі секретаря Правдюк М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шумейко Катерини Вікторівни про арешт коштів боржника від 28.09.2019 року у виконавчому провадженні № 48344501,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою, якою просить визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шумейко К.В. у виконавчому провадженні №48344501 від 28.09.2019 р. «про арешт коштів боржника».

В обґрунтування вимог зазначено, що накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до постанови (ВП №48344501) від 28.09.2019 р. старшого державного виконавця Шумейко К.В. про арешт коштів боржника, унеможливлює отримання заявником заробітної плати та пенсії. Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між заявником та стягувачом було укладено договір іпотеки №07-01-66/1-08 від 27.03.2008 р. (реєстровий № 382), згідно з яким в іпотеку стягувану було передано нерухоме майно, яке є власністю заявника, а саме - нежитлова будівля 466,5 кв.м., що знаходитеся за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання заявник або його представник не з`явилися, повідомлені належним чином, заявник подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Державний виконавець в судове засідання також не з`явився, подавши до суду заяву про розгляду справи у його відсутність, надав копії матеріалів виконавчого провадження.

Розглянувши подану скаргу, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Вимогами ст.449ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частин 1. 3. ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно до ч. 1 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконання та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дії визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 статті 18 вищевказаного закону передбачено, що виконавець зобов`язаний в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавче впровадження це сукупність дії державного виконавця (при цьому вказані дії повинні бути вичерпними), спрямованих на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження № 48344501 за виконавчим листом Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.02.2015 р. №646/11123/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» борг в сумі 1520571,09 грн.

28.09.2019 р. старшим державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шумейко Катериною Вікторівною в рамках вказаного виконавчого провадження було прийнято постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на рахунок у різних банках, в тому числі у АТ КБ «Приват банк».

При цьому, судом встановлено, що вищевказаною постановою державного виконавця також було накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках в АТ КБ «Приват банк».

Так, згідно довідки АТ КБ «Приват банк» від 29.11.2019 року № IV35KUSPSR8AQIEL, ОСОБА_1 має у АТ КБ «Приват банк» карту № 966324, на яку він отримує заробітну плату. Вищевказана інформація підтверджуєтеся випискою по вказаній картці, яка сформована 02.12.2019 року. Згідно виписки, на вказану карту на рахунок ОСОБА_1 , надходить пенсія та заробітна плата.

Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 стверджує, що накладання арешту на вказаний рахунок позбавляє його права на отримання пенсії та заробітної плати, а отже на достатній життєвий рівень, порушує його конституційні права.

Пунктом 7 частини 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Згідно представлених до суду виписок АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 дійсно відкрито рахунок для отримання пенсії та заробітної плати, на який згідно постанови державного виконавця накладено арешт.

Дослідивши всі надані до суду докази заявника, суд приходить до висновку, що дійсно накладенням арешту на рахунок, з якого отримує пенсію та заробітну плату поставило його у скрутне матеріальне становище.

Таким чином, оскаржувана постанова в цій частині винесена з порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушує законні права та інтереси скаржника, як сторони виконавчого провадження.

Виходячи з принципу «належного урядування», визначення якого міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини в справі «Москаль проти Польщі», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та «Лелас проти Хорватії», ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а тому оскаржувана постанова державного виконавця в цій частині підлягає скасуванню.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, в старості та в інших випадках, передбачених законом.

В рішенні Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 року зазначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 46 та 64 Конституції України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, враховуючи, що постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що належать заявнику, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, скарга підлягає частковому задоволення, шляхом визнання дій протиправними та зобов`язання державного виконавця скасувати накладення арешту на грошові кошти на банківському рахунку № НОМЕР_2 , карта № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на ім`я ОСОБА_1 , постановою про арешт коштів боржника від 28.09.2019 року у виконавчому провадженні 48344501.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 11, 12, 13, 17, 81, 126,127, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265,447 - 453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шумейко Катерини Вікторівни щодо винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника від 28.09.2019 р. в частині накладення арешту на банківський рахунок № НОМЕР_2 , карта № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язати старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шумейко Катерину Вікторівну скасувати накладання арешту на грошові кошти на банківському рахунку № НОМЕР_2 , карта № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на ім`я ОСОБА_1 , постановою про арешт коштів боржника від 28.09.2019 року у виконавчому провадженні 48344501.

В іншій частині скарга задоволенню не підлягає.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Теслікова І.І.