Справа № 309/2375/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря судових засідань : Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року, ухвалене суддею Савицьким С.А.

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 19 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем було укладено кредитний договір (без номера), за яким позичальник отримала кредит в сумі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,8 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 погодилася з тим, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови та Правила), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 31 травня 2016 року в неї утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 979,62 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 2 462,65 грн; за процентами за користування кредитом - 5 887,94 грн; за пенею та комісією - 1 630 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 499,03 грн, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити. Вказувало на те, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідачем здійснювалось погашення кредитної заборгованості і після закінчення строку дії кредитного договору, що відповідає строку дії картки (листопад 2011 року), а саме 27.02.2012 відповідачка здійснила часткове погашення заборгованості в сумі 200 грн, 18.09.2013 в сумі 500 грн, а також 23.10.2013 в сумі 200 грн, що свідчить про переривання строку позовної давності, який закінчується 23.10.2016, тоді як банк до суду із зазначеним позовом звернувся 29.06.2016, тобто у межах строку позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 17 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 листопада 2011 року в розмірі 10 979,62 грн, з яких: 2 462,65 грн - заборгованість за кредитом, 5 887,94 грн - за процентами, 1 630 грн - за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 499,03 грн - штраф (процентна складова). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17 липня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник апелянта ПАТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача ОСОБА_2 подав Закарпатському апеляційному суду заяву від 20.01.2020 в якій просив розглянути дану справу в його відсутності та відсутності ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу позивача відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову банку, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконала належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість. Поряд із цим, строк дії виданої відповідачу кредитної картки закінчився у листопаді 2011 року, а банк до суду з цим позовом звернувся лише у липні 2016 року, тобто з пропуском трирічної позовної давності.

Проте колегія суддів повністю з висновком місцевого суду погодитись не може, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 19 листопада 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір (без номера), за яким позичальник отримала кредит в розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,8 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 погодилася з тим, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім підписаної відповідачем анкети-заяви, позивач також надав Тарифи банку, Витяг з Умов та Правил, виписку та розрахунок заборгованості.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 31 травня 2016 року в ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 979,62 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 2 462,65 грн; за процентами за користування кредитом - 5 887,94 грн; за пенею та комісією - 1 630 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 499,03 грн.

17 листопада 2016 року представник ОСОБА_1 адвокат Калин В.Ю. подав заяву про застосування позовної давності.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

В підписаній відповідачем анкеті-заяві передбачено, що термін дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Базова процентна ставка за кредитним лімітом становить 1,9 % на місяць.

Судом установлено, що строк дії виданої позичальнику кредитної картки закінчився у листопаді 2011 року. Банком не надано доказів отримання відповідачем нової кредитної картки або продовження строку дії попередньої.

Однак, з розрахунку заборгованості за договором слідує, що відповідачкою ОСОБА_1 після закінчення строку дії картки й надалі здійснювалось погашення кредитної заборгованості, а саме 27.02.2012 в сумі 200 грн, 18.09.2013 в сумі 500 грн, а також 23.10.2013 в сумі 200 грн. Після цього жодних платежів позичальником не здійснювалося.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Отже, вчинення боржником дій з виконання зобов`язання є таким, що перервало перебіг позовної давності.

Встановивши, що останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем було здійснено 23 жовтня 2013 року, а банк із цим позовом до суду звернувся у липні 2016 року, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо пропуску ПАТ КБ «ПриватБанк» трирічного строку позовної давності, так як цей строк банком не пропущено, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позову за частиною четвертою статті 267 ЦК України.

Разом із цим, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань перед банком, зокрема, в частині щодо повернення кредиту в строк, що відповідає строку дії картки (до 30 листопада 2011) та сплати процентів за користування кредитними коштами у межах визначеного строку кредитування з огляду на наступне.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

В анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, крім тіла кредиту та процентів, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією, пенею та штрафами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 листопада 2007 року, позивач послався на Тарифи банку та Витяг з Умов та Правил.

У касаційній скарзі відповідачка вказувала на те, що при визначенні розміру заборгованості банк безпідставно посилається на Витяг з Умов та Правил, оскільки такі не містять даних про час їх прийняття, у зв`язку з чим перевірити чи діяли саме вони на момент підписання нею анкети-заяви не виявляється можливим.

Витягом з Тарифів банку та Витягом з Умов та Правил, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, комісія, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому матеріали справи не містять доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умовта Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати комісії та неустойки (пені, штрафів), і саме у зазначених в цих документах розмірах та порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки інформація у ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів уважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (19 листопада 2007 року) до моменту звернення до суду із указаним позовом (15 липня 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів і Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором, станом на дату закінчення кредитного договору - 30 листопада 2011 року, за відповідачем рахується заборгованість: за кредитом - 2 641,50 грн і по процентах за користування кредитом - 154,16 грн, які підлягають стягненню.

Щодо стягнення відсотків в розмірі 5 733,78 грн, нарахованих банком відповідачу після спливу строку дії кредитного договору, штрафу в розмірі 500 грн (фіксована частина), 499,03 грн штрафу (процентна складова) та 1 630 грн заборгованості за комісією і пенею, то у задоволенні цих вимог банку, за наведених вище обставин, а саме за недоведеністю, слід відмовити.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що позов банку підлягає до часткового задоволення, а саме в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованості в сумі 2 795,66 грн.

Таким чином, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким позов і апеляційну скаргу банку слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 13 березня 2017 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 2 795,66 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2 641,50 грн та відсотків за користування кредитом в розмірі 154,16 грн. У решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 січня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: