ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року

м.Суми

Справа №592/1997/19

Провадження № 22-ц/816/46/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Хвостика С.Г.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 липня 2019 року (суддя Хитров Б.В., повне рішення складено 22 липня 2019 року) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

04 лютого 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» (далі ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 5473,56 гривень заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 березня 2018 року з відповідачем був укладений кредитний договір № 1682822 в електронній формі, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 3000 гривень на 30 днів зі сплатою 665%. Після закінчення строку дії договору відповідач скористався передбаченим умовами договору правом оплатного відтермінування повернення боргу до 10 вересня 2018 року, після чого позичальник борг не повернув. Станом на 31 січня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 5473,56 гривень, яка складається з 3000 гривень боргу по тілу кредиту, 603 гривні боргу по процентам за користування кредитом, 1485 гривень боргу по процентам за період з 11 вересня по 14 жовтня 2018 року, 211,56 гривень пені та 174 гривні інфляційних втрат.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов безпідставного висновку про недотримання сторонами кредитного договору вимог щодо підписання договору саме електронним цифровим підписом, оскільки договір позичальник підписав за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, тобто шляхом надсилання відповідачу алфавітно-цифрової послідовності за допомогою смс-повідомлення. До того ж, суд не врахував, що відповідач визнає факт укладення кредитного договору та отримання коштів у позику, а також добровільну сплату ним коштів для відтермінування строку повернення боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 липня 2019 року без змін. При цьому вказує, що договір підписано не алфавітно-цифровою послідовністю, а цифровою послідовністю. Крім того, реєстр смс-відправлень не містить інформації про те, що саме ОСОБА_1 отримав повідомлення з відповідним кодом. На думку відповідача, факт персоніфікованої переписки з позивачем не доведено, як і не доведено факт передачі позичальнику примірника договору та всіх додатків до нього. Крім того, платіжне доручення про зарахування кредитних коштів № 10367 від 13 березня 2018 року не є доказом отримання відповідачем коштів, оскільки не містить номера договору. Звертає увагу суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у цивільній справі № 342/180/17-ц.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» вказує, що факт укладення кредитного договору сторонами визнано під час розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема, у відзиві на позовну заяву позичальник визнав укладення договору про надання кредиту 13 березня 2018 року, а відтак його доводи, що стосуються способу підписання договору значення не мають. До того ж, вимог про визнання кредитного договору недійсним з підстав його не укладення ОСОБА_1 не пред`являв. Вважає, що правова позиція Верховного Суду, на яку посилається відповідач, до спірних правовідносин застосована бути не може.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 13 березня 2018 року між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 1682822.

Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 31 травня 2017 року та акцептована відповідачем 13 березня 2018 року шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором (т. 1 а.с. 10-21).

Умови Договору містяться в Розділі III Оферти. Так, п. 1.1 Договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених Договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника.

Договір укладається за кожною окремою погодженою заявкою позичальника на строк кредиту, визначений в такій заявці (п. 2.1 Договору).

Згідно п. 2.2 Договору сума кредиту та строк його повернення в межах, визначених Договором, зазначається в заявці позичальника, що формується позичальником у власному Особистому кабінеті на підставі умов Договору.

Умови кредитування відповідача вказані в заявці № 1682822, підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором 13 березня 2018 року, і є наступними: строк кредиту 30 днів, сума кредиту 3000 гривень, процентна ставка 0,74% за один день, реальна процентна ставка 270%, сукупна вартість кредиту по процентам 665 гривень, загальна сума до повернення 3665 гривень. Крім того, у заявці ОСОБА_1 вказав свої паспортні дані, місце проживання, номер мобільного телефону, електронної пошти та номер карткового рахунку у банку, на який позивач мав зарахувати суму кредитних коштів (а.с. 21).

13 березня 2018 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» перерахувало 3000 гривень ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», про що свідчить платіжне доручення №10367 (т. 1 а.с. 24).

Згідно з п. 2.10 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені згідно п. 2.8 Договору, в останній день строку користування Кредитом.

Термін для повернення ОСОБА_1 кредиту та нарахованих процентів за Договором було встановлено до 12 квітня 2018 року. Однак, позичальник у вказаний строк суму кредиту на нараховані проценти за його користування не повернув.

Натомість, відповідач скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом, умови якою містяться в Розділі IV Оферти «Угода про відтермінування повернення кредиту».

Згідно п. 1 - п. З Розділу IV Оферти у випадку прострочення строків повернення кредиту позичальник має право укласти з кредитором угоду про відтермінування повернення Кредиту за умови сплати комісії за відтермінування строку повернення кредиту. Розмір комісії, в залежності від строку відтермінування повернення кредиту та суми кредиту розраховується наступним чином: розрахована на підставі вказаних даних сума комісії округлюється до цілих одиниць у сторону зменшення. Для зручності позичальника, в особистому кабінеті міститься калькулятор розрахунку комісії, який відтворює необхідну суму комісії за весь строк відтермінування, розраховану на підставі вказаних умов Договору.

Угода про відтермінування повернення кредиту вважається укладеною з моменту надходження на рахунок кредитора суми комісії за весь строк відтермінування з призначенням платежу. В період, з моменту отримання кредитором сплаченої позичальником комісії за весь строк відтермінування і до закінчення строку відтермінування, нарахування процентів за користування Кредитом згідно п. 2.8 або п. 2.11 Договору не здійснюється, неустойка не нараховується.

У період з 12 квітня 2018 року по 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 перераховував ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» кошти у якості плати для відтермінування строку повернення кредиту до 10 вересня 2018 року (т. 1 а.с. 41-45, 59, 60, 69).

Згідно п. 2.11 Договору починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту Договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування.

Згідно п. 7.4 Договору у випадку припинення дії, або закінчення строку дії Договору сторони не звільняються від обов`язку виконання зобов`язань, що виникли під час його дії. При цьому непогашені грошові зобов`язання повертаються стороною, що прострочила з урахуванням положень п. 2 ст. 625 ЦК України, з процентами у розмірі згідно п. 2.11 Договору.

Станом на 31 січня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 5473,56 гривень, яка складається з 3000 гривень боргу по тілу кредиту, 603 гривні боргу по процентам за користування кредитом, 1485 гривень боргу по процентам за період з 11 вересня по 14 жовтня 2018 року, 211,56 гривень пені та 174 гривні інфляційних втрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично укладення кредитного договору не відбулось, оскільки доказів на підтвердження того, що між позивачем та відповідачем велась персоніфікована переписка не надано. Крім того, суд вказав, що оферта від 13 березня 2018 року, яка містіться в матеріалах справи, ОСОБА_1 не підписана, а доказів на підтвердження укладення кредитного договору шляхом підпису відповідачем заявки на видачу кредиту електронним цифровим підписом сертифікованим ключем суду не надано.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

Так, у відзиві на позовну заяву від 01 березня 2019 року ОСОБА_1 визнав, що 13 березня 2018 року між ним та ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» був укладений кредитний договір. Також відповідач визнав розмір отриманого кредиту (3000 гривень), обов`язок його повернути до 12 квітня 2018 року, а також надав суду докази перерахування на користь позивача плати за відтермінування повернення кредиту на загальну суму 5466 гривень. Зокрема, у дублікатах квитанцій від 27 лютого 2019 року міститься інформація про те, що 08 серпня 2018 року, 23 серпня 2018 року та 04 вересня 2018 року здійснювалось перерахування коштів на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» за продовження займу (т. 1 а.с. 35-45).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, обставина укладення 13 березня 2018 року кредитного договору № 1682822 між ОСОБА_1 та ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» шляхом підписання позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором, заяви про надання кредиту, в якій містяться істотні умови договору, а також згода відповідача із запропонованими в Оферті іншими умовами кредитного договору, зокрема і щодо можливості відтермінування сплати кредиту за плату, яка підтверджена перерахуванням позичальником коштів з метою відтермінувати повернення боргу, доказуванню не підлягають.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з п. 1 ст. 203 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 6 і 12 п. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено наступні терміни:

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно пунктів 12-13 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі ст. 64 ЦПК України.

Згідно п. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Апеляційний суд, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази, а також фактичне визнання відповідачем факту укладення кредитного договору на запропонованих позивачем умовах, у тому числі і щодо порядку нарахування процентів після закінчення періоду відтермінування повернення боргу, вважає доведеними всі складові кредитної заборгованості, а саме: 3000 гривень боргу по тілу кредиту, 603 гривні боргу по процентам за користування кредитом, 1485 гривень боргу по процентам за період з 11 вересня по 14 жовтня 2018 року, 211,56 гривень пені та 174 гривні інфляційних втрат.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував, контррозрахунку боргу не надав. Клопотання про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості за кредитним договором не заявлялись.

Отже, позичальником було порушено умови укладеного між сторонами кредитного договору, а відтак права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку з чим рішення суду на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 5473,56 гривень заборгованості.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України перерозподіл судових витрат має бути здійснено наступним чином. Оскільки за подання позову судовий збір не було сплачено, тому з відповідача на користь держави слід стягнути 1921 гривню судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. Також за рахунок відповідача позивачу слід компенсувати 2881,50 гривню судового збору, який сплачений за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 липня 2019 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» () заборгованість за кредитними договором № 1682822 від 13 березня 2018 року, яка утворилась станом на 31 січня 2019 року на загальну суму 5473 (п`ять тисяч чотириста сімдесят три) гривень 56 копійок та складається з: 3000 (три тисячі) гривень боргу по тілу кредиту; 603 (шістсот три) гривні боргу по процентам за користування кредитом; 1485 (одна тисяча чотириста вісімдесят п`ять) гривень боргу по процентам за період з 11 вересня 2018 року по 14 жовтня 2018 року; 211 (двісті одинадцять) гривень 56 копійок пені; 174 (сто сімдесят чотири) гривні інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривню судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривню 51 копійку судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Дата складення повного тексту постанови 23 січня 2020 року.

Суддя-доповідач - І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

С.Г.Хвостик