Постанова
Іменем України

31 липня 2020 року
м. Київ

справа № 266/1740/19
провадження № 61-20273св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересована особа Головне управління Національної поліції в Донецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 22 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Сараєва І. А., та постанову Донецького апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Ткаченко Т. Б., Гаврилової Г. Л., Кочегарової Л. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Вимоги заяви мотивовані тим, що із 22 травня 2006 року він перебував на службі в органах внутрішніх справ України в Донецькій області.
У листопаді 2015 року прийнятий на службу до Національної поліції України.
Із 14 грудня 2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції (далі АТО) на території Донецької області.
Однак йому відмовлено в отриманні статусу учасника бойових дій у зв`язку з допущенням помилки у прізвищі, яке зазначено як « ОСОБА_2 », в наказах першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ

від 13 червня 2017 року № 056 про безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької області.
За таких обставин, з урахуванням уточнень, просив суд встановити факт належності йому - ОСОБА_1 записів стосовно нього в наказі першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ від 14 грудня

2015 року № 348 та наказі керівника Антитерористичного центру при СБУ

від 13 червня 2017 року № 056.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 22 липня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що записи в наказах є правовстановлюючими документами. Крім того ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до СБУ при якій функціонував АТЦ із клопотанням про внесення відповідних змін до наказів.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Донецького апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 липня 2019 року залишено без змін.
Приймаючи постанову від 09 жовтня 2019 року, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що записи в наказі не належать до правовстановлюючих документів.
Суд не погодився із доводами заявника, щодо відсутності можливості внести зміни до наказу № 056 від 13 червня 2017 року, оскільки відповідно до пунктів 1, 7, 8, 12 Положення про Антитерористичний центр та його координаційні групи при регіональних органах Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 14 квітня 1999 року № 379/99, Антитерористичний центр є постійно діючим органом при Службі безпеки України, складається з Міжвідомчої координаційної комісії та штабу, а також координаційних груп та їх штабів, які створюються при регіональних органах Служби безпеки України. Керівник Центру має першого заступника та трьох заступників, один з яких є начальником штабу Центру. Штаб є виконавчим робочим органом Центру.
Також апеляційний суд врахував, що відповідно листа начальника ВПС УКЗ ГУНП в Донецькій області № 3925/12/03-2019 від 05 вересня 2019 року, наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 10 травня

2019 року № 016 було внесено зміни в наказ Антитерористичного центру при СБУ від 13 червня 2017 року № 056 та прізвище заявника у вказаному наказі зазначено як ОСОБА_3 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України

(далі ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області.

У січні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована неповним встановленням судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
Вважає, що судами не враховано, що внаслідок допущення помилки в наказі Антитерористичного центру при СБУ від 14 грудня 2015 року № 348 дск, йому відмовлено в отриманні статусу учасника бойових дій.
Вказує, що встановити факт належності йому записів в наказах першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ від 14 грудня

2015 року № 348 та наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ

від 13 червня 2017 року № 056 у інший спосіб, ніж визнання цього факту в судовому порядку неможливо.
У визначений судом строк відзив на касаційну скаргу
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що в період із 22 травня 2006 року по 06 листопада

2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Із 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 прийнятий на службу до Національної поліції України.

З пояснень ГУ НП в Донецькій області від 27 травня 2019 року суди встановили, що на підставі наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ № 348 від 14 грудня 2015 року, та наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 056

від 13 червня 2017 року ОСОБА_1 включено до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в АТО, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Листом управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області

від 26 лютого 2019 року заявнику повідомлено, що в наказі першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ № 348

від 14 грудня 2015 року, та наказі керівника Антитерористичного центру при СБУ № 056 від 13 червня 2017 року, значиться ОСОБА_4 , що суперечить персональним даним заявника зазначеним у паспорті. Також вказаним листом повідомлено заявника про те, що рішенням першого заступника керівника оперативного штабу управління АТО

від 30 квітня 2018 року № 33/1-4129, проведення АТО припинено, штаб АТО, як орган управління відповідно до Положення про оперативний штаб з управління АТО функціонувати перестав, рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пункту 6 частини першої, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок встановлення факту участі особи у бойових діях, в тому числі під час проведення Антитерористичної операції на сході України, визначений Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

від 20 серпня 2014 року № 413 (далі Порядок).
Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Порядку статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6 Порядку для надання статусу учасника бойових дій: особам, зазначеним в абзацах 2 і 3 пункту 2 цього Порядку, які брали участь в антитерористичній операції, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо в районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.

Саме в довідці про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України зазначається період, в якій особа безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

У той же час у відповідності до пункт 1 розділу 3 Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 серпня 2016 року № 868, яке було чинним на час звернення до суду, відповідна комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів про:

1) безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

2) направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції;

3) перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Підтвердними документами для прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій є витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що встановлення факту належності записів в наказах це не той факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, як фізичної особи.
При цьому суди вірно врахували, що документами, на підставі яких приймається рішення про надання особі статусу учасника бойових дій, є й інші, визначені вищевказаними нормативними актами.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 квітня

2020 року в справі № 266/4202/19.

Доводи заявника про те, що внаслідок допущених в наказах помилок йому відмовлено в отриманні статусу учасника бойових дій нічим не підтверджені, як і не підтверджений факт звернення ОСОБА_1 до органу повноважного вирішувати питання надання статусу учасника бойових дій та наявність рішення такого органу про відмову заявнику в наданні статусу учасника бойових дій.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанції, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, оскаржених судових рішень без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 22 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 09 жовтня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта