Справа № 329/421/19
Провадження № 2/329/8/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2020 року смт Чернігівка
Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Богослова А.В.,
за участі секретаря судового засідання - Синяк Л.П.,
позивача - ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,
відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про розірвання договору довічного утримання, зняття заборони відчуження квартири,
Хасанов Рахмат (далі-позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі-відповідач) про розірвання договору довічного утримання, зняття заборони відчуження квартири.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 16 жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_3 було укладено спадковий договір, який посвідчений державним нотаріусом Кіровської державної нотаріальної контори Донецької області Кардашевською М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1672. Відповідно до умов договору, ОСОБА_1 (відчужувач) передає, а ОСОБА_3 (набувач) отримує у власність квартиру, яка на праві власності належить позивачу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 в свою чергу зобов`язується забезпечувати відчужувача матеріальним забезпеченням та доглядом, а саме: купувати продукти, одяг, ліки, сприяти допомозі по господарству. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 умови договору ніколи не виконувала. Позивач сам себе забезпечує, купує ліки та продукти харчування, сам готує, здійснює прибирання. Відповідач з весни 2014 року взагалі не проживає з позивачем. Крім того, у зв`язку з укладенням договору, накладено заборону на відчуження квартири, яка належить позивачу. Позивач вважає, що оскільки, відповідач відмовляється розірвати договір за взаємною згодою, то є підстави для розірвання спадкового договору та зняття заборони відчуження квартири в судовому порядку.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідач в підготовче судове засідання 06.08.2019, 21.08.2019, 06.09.2019 та в судові засідання по суті 01.11.2019, 22.11.2019, 13.12.2019, 10.01.2020 не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив, заяв чи клопотань не надала.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона проживає у м. Слов`янськ Донецької області. Позивач та її мати ОСОБА_7 - давні знайомі. На теперішній час ОСОБА_1 дуже хворіє. Свідок зазначила, що вона доглядає за позивачем, а саме: купує ліки, продукти харчування, з позивачем вони бачаться приблизно один раз на місяць. Її мати також періодично приїжджає до позивача у м. Кіровське Донецької області, доглядає за позивачем. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 раніше проживали разом, однак на теперішній час, не менше двох років, разом не проживають Також, мати говорила свідкові, що відповідач не проживає з позивачем і жодним чином не допомагає йому. Позивач також говорив свідкові, що відповідач не виконує умови за договором довічного утримання.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона проживає у м.Кіровське Донецької області, по-сусідству з позивачем. Пояснила, що позивач та відповідач приблизно з 2010 року почали проживати разом, вони перебували у зареєстрованому шлюбі. З літа 2012 року ОСОБА_3 проживає окремо від позивача. Свідок знала про те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір довічного утримання. Після 2012 року свідок взагалі не бачила ОСОБА_3 в будинку, де проживає позивач. Відповідач ніколи не купувала продукти, ліки для позивача, не прала його білизну, не здійснювала догляд. Лише один раз з 2012 року подзвонила до неї та поцікавилася станом здоров`я позивача.
Вислухавши пояснення учасників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, з 17 вересня 2010 року, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2016 року.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Кіровської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1672.
Відповідно до п.1.1 розділу 1 зазначеного договору ОСОБА_1 (відчужувач) передає , а ОСОБА_3 (набувач) отримує у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Сторони також погодили утримання (догляд), який повинен надаватись відчужувачу набувачем.
Так, згідно з п.2.1. розділу 2 зазначеного договору, матеріальне забезпечення з утримання, яке щомісячно має надаватись ОСОБА_1 ОСОБА_3 оцінюється в суму 700 грн. Згідно з п.2.2. розділу 2 зазначеного договору, утримання визначається сторонами у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у вказаній квартирі, забезпечення відчужувача щоденним триразовим харчуванням, надання побутових послуг (прання білизни, одягу, прибирання квартири), забезпечення необхідними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів.
Відповідно до копії акту про не проживання, який складений 18 квітня 2017 року, ОСОБА_3 з 2014 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно з п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Тлумачення п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій, зокрема на вимогу відчужувача.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
В судовому засіданні позивачем доведено факт невиконання набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання, оскільки відповідач не забезпечувала позивача щомісячним грошовим утриманням, визначеним договором в сумі 700 грн., не забезпечувала позивача триразовим харчуванням, не надавала послуги з прання білизни, прибирання квартири, не забезпечувала позивача необхідними лікарськими засобами.
Зазначене підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , допитаних в судовому засіданні.
Відповідач в свою чергу будь-яких заперечень щодо позову не надала.
За таких обставин, суд доходить до висновку про наявність підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.755 ЦК України для розірвання договору довічного утримання, а тому договір підлягає розірванню.
Стосовно позовної вимоги позивача про зняття заборони відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту договору довічного утримання державним нотаріусом Кіровської державної нотаріальної контори у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири до припинення чи розірвання договору.
Також, згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що наявний реєстраційний запис про заборону відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 .
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права.
Відповідно до п.п.5.1, п.5 глави 15 Порядку вчинення нотаріусами нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення, розірвання, визнання недійсним договору довічного утримання (догляду).
Відповідно ст.74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також
припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового
будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Згідно з п.1 ч.2 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Судом встановлено, що наявність заборони на відчуження квартири, яка належить позивачу, створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю позивача. На теперішній час, суд не вбачає правових підстав для збереження такої заборони.
Враховуючи те, що підставою для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об`єкту нерухомого майна є рішення суду, позивач позбавлений можливості реалізувати свої права власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту спосіб, тому суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та зняти заборону відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
За таких обставин, позов підлягає задоволенню повністю.
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати в сумі 1536,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 16, 319, 391, 526, 596, 741, 755 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 141, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про розірвання договору довічного утримання, зняття заборони відчуження квартири,- задовольнити повністю.
Договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 16 жовтня 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Кіровської державної нотаріальної контори Донецької області Кардашевською М.В., зареєстрованому в реєстрі за №1672 розірвати.
Зняти заборону відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.
Повний текст рішення суду складений 20 січня 2020 року.
Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Суддя А.В.Богослов