Провадження № 22-ц/812/156/20
Постанова

Іменем України

22 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бондаренко Т.З.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадження без повідомлення учасників справи справу за апеляційної скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області, постановлену під головуванням судді Фасій В.В., в приміщенні того ж суду 10 грудня 2019 року за позовом

ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіної Ірини Георгіївни, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович про визнання напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіної Ірини Георгіївни, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2019 року вказану позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2019 року, та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо визначення підсудності за місцем знаходження відповідача є необґрунтованими та прийняті без врахування всіх обставин справи та норм матеріального права. Також вказує, що висновок суду про те, що місце виконання оскаржуваного виконавчого напису є місце знаходження приватного виконавця є безпідставним та не обґрунтованим, та таким, що суперечить ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що ним правильно було визначено підсудність справи по захисту його прав, а саме: за місцем його реєстрації, як то передбачено п.5 ст.28 ЦПК України щодо захисту прав споживачів.

На підставі ч.13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Направляючи справу за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис виконується за адресою у м. Харків, а відповідачі знаходиться за різними адресами у м. Києві, тому суд не знайшов підстав для застосування ст. 28 ЦПК України та вважав за необхідне направити вказану справу до суду за загальними правилами підсудності за місцем знаходження одного з відповідачів.

Судова колегія не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або перебування відповідача.

За приписами ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У випадку, коли пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України N 14-рп/2011 від 10 листопада 2011 року в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-XII, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як видно з предмету та підстав уточненого позову позивач просить визнати дії ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», щодо повторного стягнення коштів за договором кредиту № 18968053 від 07 грудня 2012 року нечесною підприємницькою практикою; визнати будь-які нарахування ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», за договором кредиту № 18968053 від 07 грудня 2012 року з моменту пред`явлення вимоги про погашення всієї суми заборгованості незаконними; визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу Юдіною І.Г. про стягнення з нього на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» грошових коштів, таким, що не підлягає виконанню.

Таке на думку позивача, зачіпає його права як споживача кредитних послуг, а тому засобом захисту порушеного права відбувається за допомогою Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів.

Сам позивач визначає підставу та предмет позову, а тому якщо у позовній заяві міститься посилання на порушення відповідачем прав позивача як споживача, право вибору суду для звернення з таким позовом належить позивачу. Коли ж пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Тим паче, суд на стадії відкриття провадження у справі не вправі робити висновок про те, чи порушені права та інтереси позивача як споживача та чи поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини. Такі висновки суд може зробити лише після розгляду справи.

Згідно довідки Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області від 20 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 з 22 жовтня 2018 року і по теперішній час, тобто на момент подачі позову він був зареєстрований за вказаною адресою (а.с.83.)

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу про передачу позову на розгляд до Подільського районного суду м. Києва з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 статті 379 ЦПК України є підставою для її скасування з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, тобто вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 367-369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.М.Базовкіна

Л.М.Царюк