Справа № 467/444/20
29.07.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.,
за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування
Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 16 квітня 2013 року відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 300,00 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався.
При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір.
Проте, як вказав позивач, умов договору у частині своєчасної сплати коштів на погашення кредитної заборгованості, відповідач не дотримувався, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 16 березня 2020 року становить 13 734, 73 грн.
Зокрема, сукупна заборгованість відповідача складається із заборгованості за тілом кредиту, у тому числі простроченим, у розмірі 8 322,70 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, у розмірі 2 045, 25 грн., заборгованості за пенею у розмірі 2 236, 66 грн. та штрафами - фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та процентною складовою у розмірі 630, 23 грн.
Тож, вказані кошти разом із судовим збором у розмірі 2 102,00 грн. позивач через свого представника просив стягнути на його користь із відповідача.
Процесуальні дії у справі
Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2020 року.
Позиції сторін
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно кожного разу, причин свого неприбуття не вказав, проте, у матеріалах справи мається заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 7).
Відповідач в судове засідання також не прибув, про його дату, час і місце повідомлений належно, що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.
При цьому, відповідач причин своєї неявки не вказував, будь яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не вказав, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи ( а.с. 7).
За такого, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був.
Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи
У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого.
Щодо питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту
Зокрема, суд установив, що 16 квітня 2013 року відповідач отримав у позивача кредитні кошти у розмірі 300,00 грн., підписавши Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку».
У подальшому кредитний ліміт на картках відповідача ( а.с. 24) було неодноразово збільшено, а саме : 19 листопада 2013 року до 2 000,00 грн., 05 червня 2015 року до 1 570,00 грн., 10 червня 2015 року до 1 570,00 грн., 12 червня 2015 року до 1 050,00 грн., 07 серпня 2015 року до 769, 66 грн., 09 жовтня 2015 року до 590, 00 грн. 10 квітня 2018 року до 800,00 грн., 10 квітня 2018 року до 590,00 грн., 08 серпня 2018 року до 3 000,00 грн.
Тож, загалом відповідач отримав у банку коштів на суму 12 209, 66 грн., що підтверджується довідкою про зміну кредитного ліміту ( а.с. 23).
У свою чергу, відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом, зокрема, останній платіж здійснив 30 серпня 2019 року, проте, свої зобов`язання виконував не у повному обсязі та із порушенням строків, обумовлених при укладенні договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
А згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.
Факт отримання кредиту відповідачем у банку достовірно підтверджений матеріалами справи, а тому заявлений позивачем розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8 322, 70 грн. підлягає до задоволення.
При цьому, вимог про стягнення заборгованості за відсотками банк не пред`явив та відповідних розрахунків не надавав.
Стосовно вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, процентні ставки, які застосовуються при визначенні суми боргу, яку боржник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора, поділяються на встановлені законом (три проценти річних від простроченої суми) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Зокрема, текст позовної заяви взагалі не містить будь якого обґрунтування щодо періоду, за який нарахована заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України, а також відсутнє посилання й на розмір процентів, який був взятий до розрахунку.
Натомість із наданого позивачем розрахунку слідує, що він обрахував заборгованість за процентами згідно із ст. 625 ЦК України, виходячи із розрахунку 84% за період з 01 грудня 2019 року по 16 березня 2020 року на загальну суму 2 045,25 грн.
Між тим, ані Анкета заява, підписана відповідачем, ані Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять посилання на процентну ставку у розмірі 84% відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за невиконання зобов`язання за кредитним договором.
Довідка про умови кредитування, яку б підписав відповідач, позивач суду не надав.
Не установив суд такої відповідальності у відповідача й шляхом аналізу змісту наданих позивачем Правил надання банківських послуг, у тому числі й у розділі «Відповідальність сторін».
До того ж, матеріали справи не містять достовірного підтвердження того, що відповідач ознайомлений із цими Правилами і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
А тому Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи і які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 квітня 2013 року шляхом підписання відповідачем Анкети заяви.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсоткової ставки, яка буде застосовуватись при обрахуванні шкоди на підставі ст. 625 ЦК України.
За такого вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у розмірі 2 045, 25 грн. задоволенню не підлягає.
Вимог же про стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач не пред`явив, а тому суд, розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог не має права обраховувати їх самостійно.
Щодо стягнення пені і штрафів
Так, звертаючись із цим позовом, позивач висунув вимогу про стягнення з відповідача на його користь пені у розмірі 2 236, 55 грн. та штрафів : фіксованої частини у розмірі 500,00 грн. та процентної складової у розмірі 630, 23 грн.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України), а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Тож, можна зробити висновок, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто, строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, свідчить про недотримання положеньстатті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що є недопустимим.
Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.
У цьому контексті суд вважає, що нерозумним і несправедливим буде стягнення з відповідача саме пені, зокрема, ураховуючи її розмір, а також той факт, що відповідач протягом усього строку дії кредитних карток погашав заборгованість, принаймні, за процентами повністю, а за тілом частково.
А як наслідок, вимога позивача про стягнення пені на загальну суму 2 236, 55 грн., за умови пред`явлення одночасно й вимоги про стягнення штрафів, не підлягає до задоволення.
Стосовно вимоги позивача про стягнення штрафів, то суд ураховує наступне.
Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», штраф за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов`язань становить 500,00 грн. +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
Та ураховуючи те, що суд установив дійсну заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 322, 70 грн., відсутність заборгованості за процентами та комісіями, а також того, що суд дійшов висновку про неправомірність стягнення пені, то частковому задоволенню підлягає і вимога про стягнення процентної складової штрафу, яка становить 5 % від суми заборгованості.
З у рахування такого, процентна складова штрафу розраховується наступним чином : 8 322, 70 грн. х 5% =416, 14 грн.
Вимога ж про стягнення фіксованої складової штрафу підлягає до задоволення у розмірі 500,00 грн., оскільки є обґрунтованою через дійсність факту порушення відповідачем строків здійснення платежів.
Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у цьому випадку з відповідача на користь позивача підлягають стягненню : 8 322,70 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 416,14 грн. процентної складової штрафу та 500,00 грн. його фіксованої частини, а всього на загальну суму 9 238, 84 грн.
Щодо розподілу судових витрат
Стосовно ж стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору у розмірі 2 102,00 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 414, 02 грн. грн. судового збору, що становить 67,27 % від пред`явленої суми позову.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 квітня 2013 року у сумі 9 238 (дев`ять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 84 коп., із яких 8 322 (вісім тисяч триста двадцять дві ) грн. 70 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 500 (п`ятсот) грн. заборгованість за фіксованою частиною штрафу та 416 (чотириста шістнадцять) грн. 14 коп. заборгованість за процентною складовою штрафу.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 414 (одна тисяча чотириста чотирнадцять) грн. 02 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя І.В. Явіца