Справа № 428/6204/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Баронін Д.Б., розглянувши позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої отриманням грошових коштів без належної правової підстави, -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої отриманням грошових коштів без належної правової підстави.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд звертає увагу на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

З тексту позовної заяви та зі змісту доданих до неї документів вбачається, що ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення на посаду навідника розвідувального взводу та був звільнений з військової служби за контрактом. З метою проходження кваліфікаційного курсу спеціальних операцій 20.07.2018 року ОСОБА_1 було відряджено до військових частини НОМЕР_2 (м. Кропивницький), НОМЕР_3 (м. Бердичів), НОМЕР_4 (с. Десна), однак фактично останній до зазначених військових частин не прибув, тому відрахований з кваліфікаційного курсу Сил спеціальних операцій. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі №243/2231/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 с. 407 КК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, Військова частина НОМЕР_5 просить стягнути з ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду, яка полягає в отриманні без належної на те правової підстави грошових коштів в розмірі 90978,08 грн., сплачених надлишкових переплат Єдиного соціального внеску в розмірі 20015,17 грн., а також шкоди, завданої надлишковою переплатою податку на доходи фізичних осіб в розмірі 16376,06 грн.

При цьому позивач вказує, що шкода заподіяна державі ОСОБА_1 внаслідок порушення обов`язків військової служби, а саме їх умисного не виконання, що призвело до завдання матеріальних збитків державі.

Отже, позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи військовослужбовця про стягнення майнової шкоди завданої ним під час проходження військової служби, а саме внаслідок ухилення останнього від проходження військової служби.

Викладене свідчить про те, що між сторонами по справі виник спір з приводу стягнення збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, а тому цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, виходячи з таких міркувань.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 734/3102/16-ц.

При цьому, у постановах від 23.08.2019 у справі 2025/2-56/11, від 31.09.2019 у справі 229/773/17 та від 15.07.2020 у справі № 695/1446/17 Верховний Суд застосував вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду за обставин завдання шкоди військовослужбовцями внаслідок вчинення ними злочинів. Тобто, факт завдання військовослужбовцем шкоди внаслідок вчинення ним злочину, пов`язаного з проходженням військової служби, не змінює юрисдикцію подібних спорів.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, слід відмовити у відкритті провадження за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої отриманням грошових коштів без належної правової підстави.

Керуючись ст.ст. 186, 258, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої отриманням грошових коштів без належної правової підстави.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Д.Б. Баронін