У Х В А Л А

іменем України

"23" січня 2020 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа 357/14070/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 13200 доларів США та 5200 Євро.

Ухвалою судді від 13.01.2020 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12.02.2020 року о 16 год. 45 хв.

21.01.2020 року позивачем ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову, в якій він просив застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту (заборони на відчуження) на нерухоме майно, що зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОБПП НОМЕР_1 ), а саме:

- на нежитлове приміщення «А», загальною площею 306,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 кошти у сумі 13200 доларів США, 5200 Євро, що по курсу НБУ в загальному складає 447 494,72 грн. Вже значний час відповідач не виконує свої договірні зобов`язання. В розписці від 01.09.2019 року відповідачка зазначила, що в рахунок погашення боргу зобов`язується віддати йому два паї, які знаходяться в її власності та квартиру АДРЕСА_2 . Однак дані об`єкти в реєстрі речових прав на нерухоме майно у власності відповідача не зазначені. Таким чином відповідачка вводила його в оману щодо належного їй на праві приватної власності майна. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 196785033 від 18.01.2020 року у власності громадянки ОСОБА_2 перебуває лише нежитлове приміщення «А», загальною площею 306,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову до винесення рішення суду по даній справі може унеможливити його виконання в майбутньому.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, приходить до висновку, що така заява не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановлені зазначеної відповідальності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Частиною 10 вказаної постанови передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що між позивачем та відповідачем дійсно існує спір щодо суми боргу у розмірі 13200 доларів США та 5200 Євро, що по курсу НБУ в загальному становить 447494,72 грн.

В заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 , а саме: на нежитлове приміщення «А», загальною площею 306,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з його припущенням щодо імовірності утруднення виконання можливого рішення суду в майбутньому.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що відповідне майно може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Звертаючись до суду з відповідною заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 не зазначено та не надано відомостей щодо вартості майна, яке перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 , а саме: нежитлового приміщення «А», загальною площею 306,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . А це унеможливлює зробити висновок про співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Окрім того, саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, за вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вищезазначена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення «А», загальною площею 306,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу ОСОБА_2 , є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючисьст.ст. 18, 157, 149-153, 258, 353-354 ЦПК України, ст. 124 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - відмовити повністю.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала суду надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов