П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Чучка Н.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 березня 2018 року (головуючий суддя Шепетко І.О.) у справі за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» (далі: КС «Тур`я») звернулася до суду із даним позовом, у якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором кредиту-поруки у розмірі 121 815,01 грн.

Позов мотивовано тим, що 24.09.2007 між КС «Тур`я» та позичальником ОСОБА_3 , а також поручителями ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було укладено договір кредиту-поруки № 361/1, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою 45 % річних з кінцевим терміном повернення до 23.09.2009.

У цьому договорі поручителі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 поручилися перед КС «Тур`я» нести солідарну відповідальність за порушення зобов`язань позичальником терміном на десять років з дня укладення такого договору.

Позивач зазначав, що позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 27.10.2016 утворилась заборгованість у розмірі 121 815,01 грн., з якої: 25 000,00 грн. заборгованість по кредиту; 96 815,01 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2018 позов КС «Тур`я» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 заборгованість за договором кредиту-поруки № 361/1 від 24.09.2007 року у розмірі 121 815,01 грн., з якої: 25 000,00 грн. заборгованість по кредиту; 96 815,01 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з кожного по 609,00 грн. судового збору в дохід держави.

На це рішення подав апеляційну скаргу поручитель ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову КС «Тур`я».

Доводи апеляційної скарги поручителя ОСОБА_1 зводяться до того, що згідно п. 5.1. договору кредиту-поруки № 361/1 від 24.09.2007 встановлено строк дії поруки на десять років з дня укладення такого договору, а тому порука припинилася 24.09.2017; незважаючи на те що позов подано листопаді 2016 року; визначений позивачем розмір заборгованості є спірним, оскільки розмір процентів після спливу строку дії договору, на думку скаржника, має визначатися на рівні облікової ставки НБУ.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , підтримуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , також просила відмовити у задоволенні позову. Зазначала, що позивач змінив строк виконання договору, звернувшись до позичальника з вимогою ще у березні 2009 року та зазначивши у ній суму заборгованості 15282,55 грн.; розрахунок заборгованості є спірним; позивач звернувся до суду з позовом з пропуском позовної давності.

У запереченнях проти апеляційної скарги КС «Тур`я» просить рішення суду залишити без змін. Зазначає, що відсоткова ставка обчислена позивачем, відповідно до умов договору кредиту-поруки, у розмірі 45% річних до 27.10.2016. Договором встановлено солідарну відповідальність боржника та поручителів ат визначено строк поновної давності тривалістю в десять років.

Також у березні 2019 року апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подавав ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 . Проте така апеляційна скарга була відкликана (а.с.29 т.2). Заява ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 , подана 01.03.2019, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2019 була залишена без розгляду у зв?язку з пропуском передбаченого ч. 2 ст. 363 ЦПК України строку подання такої заяви (перше судове засідання у справі відбулось 18.07.2018). Заява ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 , подана 20.08.2019, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21.01.2020 була повернута заявнику відповідно до положень ч. 3 ст. 44 ЦПУК України, питання щодо приєднання ОСОБА_3 , до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2018, уже було вирішено ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2019.

Чергове клопотання представника апелянта адвоката Сідун В.М. - про відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю в судовому засіданні в Мукачівському міськрайонному суді колегія суддів відхилила, оскільки ОСОБА_2 жодного разу в судове засідання апеляційного суду не з`являвся, щоразу подаючи клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в інших судових засіданнях (а.с.51, 68).

Заслухавши осіб, які взяли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24.09.2007 між КС «Тур`я» та позичальником ОСОБА_3 , а також поручителями ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було укладено договір кредиту-поруки № 361/1, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою 45 % річних з кінцевим терміном повернення до 23.09.2009 (а.с.4-6 т. 1).

У цьому договорі поручителі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 поручилися перед КС «Тур`я» нести солідарну відповідальність за порушення зобов`язань позичальником терміном на десять років з дня укладення такого договору.

Згідно з Видатковим касовим ордером № 1756 від 24.09.2007 року, ОСОБА_3 24.09.2007 видано кредит згідно договору №361/1 у розмірі 25 000,00 грн. (а.с.8 т. 1).

У таблиці розрахунку кредиту (додаток А до договору № 361/1) передбачено, що щомісячний платіж, який необхідно вносити до 24 числа кожного місяця, складає 1597,97 грн. (а.с.9, 201 т.1).

Як вбачається з карточки платежів по кредиту № 361/1 (а.с.7, 199, , ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував. Вже у перші два місяці ним було допущено порушення строку погашення кредиту та відсотків (перший платіж було здійснено через 66 днів після видачі кредиту 29.11.2007), при цьому, такий платіж склав 1044,56 грн., внаслідок чого кошти, які періодично сплачувались позичальником (в сумі від 200 грн. до 500 грн.), зараховувались лише на погашення відсотків. Позичальник припинив вносити кошти у грудні 2008 року. Станом на 27.10.2016 позивачем була визначена заборгованість у розмірі 121 815,01 грн., з яких: 25 000,00 грн. заборгованість по кредиту; 96 815,01 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Скаржник ОСОБА_1 заперечує правильність нарахування відсотків із 23.09.2009 до 27.10.2016.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами спірного кредитного договору встановлено щомісячну сплату процентів за кредитом (до 24 числа) у розмірі 45 % річних, який надано до 23.09.2009.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У листі до позичальника КС «Тур`я» повідомила про наявну заборгованість станом на 23.03.2009 (а.с.14). Такий лист не був вимогою про дострокове повернення позики в порядку ст. 1050 ЦК України, а повідомленням про необхідність погашення заборгованості, яка виникла станом на 23.03.2007.

Строку дії договору сплив 23.09.2009.

Жодним пунктом договору кредиту-поруки № 361/1 від 24.09.2007 не передбачено сплату відсотків у розмірі 45% річних після кінцевого строку кредитування (тобто після 23.09.2009).

Кінцевий строк основного зобов`язання, відповідно до п. 2.3 Договору та Додатку А до договору (а.с. 9, 201 т. 1) визначено до 24.09.2009.

Згідно з п. 2.4 Договору додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3 Договору, у разі якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу.

Отже, після закінчення строків кредитування вказаним договором передбачено тільки сплату додаткових відсотків.

Однак, розмір передбачених у п. 2.4 договору додаткових відсотків, їх конкретну ставку та порядок обчислення договором кредиту-поруки № 361/1 від 24.09.2007 не передбачено.

У запереченнях проти апеляційної скарги КС «Тур`я» зазначає, що відсоткова ставка обчислена позивачем у розмірі 45% річних після закінчення строків кредитування до 27.10.2016.

Таке нарахування відсотків позивач пояснює тим, що у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України відсотки нараховуються до повного погашення кредиту.

Однак, доводи кредитора про те, що на підставі статті 1048 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти у розмірі 45% (базову ставку) до дня повного погашення заборгованості за кредитом є необґрунтованими, виходячи з наступного

Встановлено, що строк виконання основного зобов`язання настав 23.09.2009, а договором кредиту-поруки № 361/1 від 24.09.2007 не передбачено розміру нарахування процентів понад строк дії договору.

Таким чином, стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 45% річних, що нараховані після закінчення строку дії кредитного договору (23.09.2009) є безпідставним.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідні правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа N 14-10цс18), від 04.07.2018 (справа N 14-154цс18), від 31.10.2018 (справа N 202/4494/16-ц).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося після спливу строку кредитування, визначеного договором кредиту-поруки № 361/1.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за договором кредиту-поруки станом на 23.09.2009 становила 41955,42 грн., з яких: 25 000,00 грн. заборгованість по кредиту; 16955,42 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом (а.с.46-48 т. 2).

Згідно з п. 5.1 Договору № 361/1, поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі (включаючи сплату всіх відсотків, неустойки, збитків, у тому числі, упущеної вигоди) солідарно терміном на десять років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним.

ОСОБА_1 вказує, що порука припинилася 24.09.2017 у силу п. 5.1. договору кредиту-поруки № 361/1 від 24.09.2007, яким встановлено строк дії поруки на десять років з дня укладення такого договору. Позов КС «Тур`я» подано 16.11.2016, тобто, межах строку дії поруки.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з п. 8.1 Договору, за даним договором сторони домовилися про встановлення десятирічного терміну позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Сторони Договору № 361/1 домовились про збільшення позовної давності до десяти років, а отже, позов КС «Тур`я» подано 16.11.2016 у межах строку збільшеної позовної давності.

КС «Тур`я» вимог про стягнення сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляла.

Слід також зазначити, що у резолютивній частині рішення місцевий суд не зазначив особу, на користь якої слід стягнути заборгованість.

Отже, під час розгляду справи судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що, відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог КС «Тур`я», шляхом солідарного стягнення з позичальника та поручителів заборгованості у розмірі 41955,42 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Рішенням місцевого суду судові витрати з відповідачів стягнуто не на користь КС «Тур`я», а на користь держави. За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 2067,00 грн., а позов задоволено на 34,44 % (у вимогах відмовлено, відповідно, на 65,56 %), тому з позивача КС «Тур`я» слід стягнути на користь ОСОБА_1 1355,12 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ч. 4 ст. 258, 265, п.2 ч. 1 ст. 374, п.п.1, 3, 4 ст. 376, 381,382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» - задовольнити частково.

Стягнути на користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» (88000, м. Ужгород, вул. Фединця,62, ) солідарно із ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) і ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) заборгованість за договором кредиту-поруки № 361/1 від 24 вересня 2007 року у розмірі 41955,42 грн., з яких: 25 000,00 грн. заборгованість по кредиту; 16955,42 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» на користь ОСОБА_1 1355,12 грн. судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.

Головуюча:

Судді: