ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1591/20 Справа № 212/6707/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2019 року

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ «ЦГЗК»)про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від нещасного випадку на виробництві, який трапився з ним при виконанні 06 червня 1995 року трудових обов`язків слюсаря по ремонту гірничого обладнання на підприємстві відповідача. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку із смертю чоловіка змінилось її життя, вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. У зв`язку зі смертю чоловіка на її утриманні залишилось двоє неповнолітніх синів, яких вона змушена була сама утримувати та виховувати . Через поганий стан свого здоров`я, який визнаний смертю чоловіка та важкою працею, переживаннями та іншими негативними наслідками, вона позбавлена можливості працювати та потребує сторонньої допомоги. Смерть чоловіка змусила позивача докладати додаткових зусиль на організацію її життя. Просила стягнути з ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві у розмірі 190 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка 100000 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 1000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну рішення суду та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди до суми заявленої в позові. Зауважує, що судом не ураховано глибину та тяжкість її страждань, сума стягнутої моральної шкоди не відповідає засадам розумності виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та видно з матеріалів справи, що Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 09.07.1982 року (а.с. 13).

При виконанні трудових обов`язків слюсаря по ремонту гірничого обладнання 06.06.1995 року з чоловіком позивачки ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством складений акт №12 (Форма Н-1) про нещасний випадок (а.с. 7-11).

Відповідно до п. 11.3 вказаного Акту причиною нещасного випадку було визнано: підйом вантажу при косому натягуванні канатів, застосування грузопідйомного засобу (траверзи) виготовленої не по нормативній документації, відсутність проекту виконання робіт, допуск до роботи непідготовлених осіб, не призначення відповідальних осіб при виконанні робіт, невиконання контролю інженерно-технічних працівників.

Відповідно до п.13вказаного Акту особами, які допустили порушення законодавства про охорону праціє: ОСОБА_3 машиніст автокрану порушення п.п.3.15.4.3.18.5 «Інструкції безпеки праці для водія автокановщика» та ст.. 7.92 «е» «Правил улаштування та безпеки експлуатації вантажопідйомних кранів», ОСОБА_4 начальник господарської автоколони автотранспортного цеху №3 порушення п.п. 2.21.2.2.21.7 «Положення про систему управління охорони праці на підприємстві п.7.86 «в» «Правил улаштування та безпеки експлуатації вантажопідйомних кранів», ОСОБА_5 начальник дільниці по ремонту обладнання - порушення ст. 7.47. «б» «Правил улаштування та безпеки експлуатації вантажопідйомних кранів», ст.. 7.47 «г», «Правил улаштування та безпеки експлуатації вантажопідйомних кранів», ОСОБА_6 головний інженер Петрівського РУ порушення ст. 7.40«а,д» «Правил улаштування та безпеки експлуатації вантажопідйомних кранів» ( а.с.11).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи на користь ОСОБА_1 , як дружини загиблого моральну шкоду в сумі 100000 грн., суд першої інстанції керувався положенням статей 440-1 ЦК України та виходив із того, що нещасний випадок внаслідок якого загинув чоловік позивача, стався з ним під час виконання посадових обов`язків ПрАТ «ЦГЗК».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача ПрАТ «ЦГЗК» на користь позивача моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві. Даних висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується позивачем лише в частині визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5).

Згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-156цс14 від 24 грудня 2014 року.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено без урахування усіх обставин справи та висновків п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, страждань та спокою особи.

Так, внаслідок смерті чоловіка позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку зі смертю близької людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, яка залишилася без турботи та підтримки чоловіка, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку з його смертю, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений розмір моральної шкоди в сумі 100000 грн. є дещо заниженим. Тому доводи апеляційної скарги позивача в частині збільшення розміру компенсації моральної шкоди підлягають задоволенню, а рішення суду на підстави положення п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України зміні та збільшенню суми моральної шкоди зі 100000 грн. до 190000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволених вимог, в сумі 1900 грн., що становить 1% від суми моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.1,3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року змінити в частині стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди, збільшивши її розмір зі 100000 грн. до 190000 грн.

Змінити рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 в частині стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору збільшивши його з 1000 грн. до 1900 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: