Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.20 р.

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

з участю

секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

представників

відповідача ОСОБА_1 ,

органу опіки та піклування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, з участю органу опіки та піклування Лисичанської міської ради Луганської області, 3-я особа - управління адміністративних послуг, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить надати їй дозвіл на зняття з реєстрації малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та зареєструвати за адресою: АДРЕСА_2 , без згоди батька, за її письмовою згодою.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що позивачка бажає продати квартиру, в якій зареєстрована дитина, і він хвилюється де дитина потім буде жити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Представники органу опіки та піклування у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Представник 3-ої особи у судове засідання не з`явився.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників відповідача і органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що з 18 серпня 2012 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 р . від шлюбу народилась донька ОСОБА_6 .

14 квітня 2015 р . рішенням Лисичанського міського суду Луганської області шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо.

Дитина сторін зареєстрована за адресою матері у квартирі АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належить позивачці, відповідно до договору купівлі-продажу №2292 від 08.09.2011 р.

Фактично дитина проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у будинку, що на праві приватної власності належить батькові позивачки, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 27.08.2007 р..

Відповідно до ст. 29 ч.4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

На підставі ст.ст.141 ч.1, 160 ч.1 СК України

мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою;

місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст.7 ч.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Абзацем 5 ст.3 цього Закону під місцем проживання розуміється житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з такого.

Частина 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що дитина сторін не мешкає разом із позивачкою, хоча зареєстрована за однією адресою з нею.

При цьому згідно пояснень позивачки та наданої нею довідки №294 від 29.08.2019 р. сама позивачка мешкає за адресою АДРЕСА_4 , а дитина постійно мешкає разом із її батьками, і тільки періодично з позивачкою.

Проживання дитини сторін окремо від позивачки підтвердили свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - батько позивачки та дідусь дитини.

З витягу з протоколу №2/1 від 13.02.2019 р. засідання комісії з питань захисту прав дитини Лисичанської міської ради вбачається, що позивачка зверталася за згодою на відчуження належної їй квартири, в якій зареєстрована дитина, в чому позивачці було відмовлено.

Відповідач в судовому зсіданні заперечував проти позову на тій підставі, що позивачка бажає продати свою квартиру, і він піклується про те, щоб дитина не залишилася без житла.

Суд вважає, що позивачкою не надано доказів того, що відмова відповідача надати згоду на зняття дитини сторін з реєстрації порушує права дитини.

Так, позивачкою було вказано, що дитина не зможе ходити до школи, однак з довідки ЗШ №24 вбачається, що дитина сторін навчається у цій школі, яка розташована на одній вулиці з будинком, в якому мешкає дитина. Тобто реєстрація місця проживання не вплинула на права дитини щодо отримання освіти.

Окрім того, адреса реєстрації дитини, яку просить позивачка, не співпадає з фактичною адресою, за якою мешкає сама позивачка, що не відповідає вимогам ст.29 ч.4 ЦК України.

Інших суттєвих причин для зняття дитини з реєстрації позивачкою не вказано, а порушення прав позивачки як власника на розпорядження належною їй власністю (квартирою) у якості підставі позову зазначено не було. Тому суд з огляду на положення ст.13 ч.1 ЦПК України не розглядає цю підставу.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту 24 січня 2020 р.

Суддя: