№ 206/9227/19
провадження 2/201/689/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів і витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 серпня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що 19 квітня 2015 року приблизно о 21.30 год. на вул. Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volksvagen Transporter», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача та автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номер НОМЕР_2 , який був власністю ОСОБА_3 , керуванням відповідача ОСОБА_2 .. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року позивача було визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху і вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4,124 КУпАП, що призвело до даної ДТП. Напередодні розгляду справи судом, а саме 06 червня 2015 року, відповідач ОСОБА_2 запропонував позивачу сплатити йому в рахунок повного відшкодування матеріальної шкоди та збитків, завданих пошкодженням автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номер НОМЕР_3 , суму 65 400 грн., що буде враховано судом під час розгляду адміністративної справи, як пом`якшуюча обставина. Приймаючи до уваги обставини, на які посилався вказаний відповідач, а також те, що під час ДТП керував автомобілем саме він, позивач погодився з його пропозицією і в той же день передав йому 65 400 грн.. Вони домовилися, що з урахуванням вказаного до страхової компанії «ОРАНТА», в якій була застрахована відповідальність позивача перед третіми особами, ОСОБА_4 за страховим відшкодуванням звертатися не буде.

Але в листопаді 2017 році в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська звернулося ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» з позовними вимогами до позивача про відшкодування збитку в порядку регресу. З позовної заяви позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 06 липня 2015 року звернувся до ПАТ НАСК «ОРАНТА» з вимогами про виплату йому страхового відшкодування сумі 25 260 грн. 91 коп. і платіжним дорученням № 59888 від 30 жовтня 2015 року зазначена сума була виплачена ОСОБА_4 .. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року позов ПАТ HACK «ОРАНТА» був задоволений і з позивача було стягнуто на власника пошкодженого з вини позивача автомобіля ОСОБА_4 25 260 грн. 91 коп. в порядку регресу. Таким чином з`ясувалося, що відповідач ОСОБА_2 , не маючи ніяких представницьких повноважень та підстав, безпідставно отримав від позивача грошові кошти в сумі 65 400 грн. нібито на відшкодування і матеріальної шкоди і збитків, завданих ОСОБА_4 для передачі останньому.

15 червня 2018 року позивач звернувся до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за шахрайство, але листом начальника Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 09 липня 2018 року позивач був повідомлений про те, що у зв`язку із відсутністю даних, що вказують на наявність кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 , йому рекомендовано звернутися до суду із позовом до ОСОБА_2 в цивільно-правовому порядку.

Таким чином, як стверджує позивач, ОСОБА_2 безпідставно отримав від позивача грошові кошти в сумі 65 400 грн. та повинен повернути їх відповідно до ст. 1212 ЦК України. Позивач звернувся до відповідача з питанням повернення йому безпідставно отриманих тим коштів, але отримав відмову. Позивач вважає, що відповідач ввів його в оману, не виконав належним чином свої зобов`язання щодо вказаного ним усного договору про передачу коштів власнику пошкодженого автомобіля, що є порушенням вимог чинного законодавства та законних прав позивача. Вважає такі дії відповідача не законними, позивачу фактично завдані матеріальні збитки та просив стягнути з відповідача вказані кошти, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та/або його представник в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним і матеріалами справи, у відзиві на позов і в зверненні до суду позовні вимоги не визнав повністю, заперечував проти задоволення позову і вважав за можливе розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_3 та/або його представник в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним і матеріалами справи, в зверненні до суду позовні вимоги не підтримав і вважав за можливе розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 19 квітня 2015 року о 21.30 год. на вул. Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volksvagen Transporter», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 та автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номер НОМЕР_2 , який був власністю ОСОБА_3 , керуванням відповідача ОСОБА_2 .. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року позивача ОСОБА_1 було визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху України і вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, що призвело до даної ДТП. Напередодні розгляду справи судом, а саме 06 червня 2015 року відповідач ОСОБА_2 запропонував позивачу сплатити йому в рахунок повного відшкодування матеріальної шкоди та збитків, завданих пошкодженням автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номер НОМЕР_3 , суму 65 400 грн. для відшкодування збитків ОСОБА_3 на ремонт його пошкодженого автомобіля, що буде враховано судом під час розгляду адміністративної справи, як пом`якшуюча обставина. Приймаючи до уваги обставини, на які посилався вказаний відповідач, а також те, що під час ДТП керував автомобілем саме він, позивач погодився з його пропозицією і в той же день передав йому 65 400 грн.. Вони домовилися, що з урахуванням вказаного до страхової компанії «ОРАНТА», в якій була застрахована відповідальність позивача перед третіми особами, ОСОБА_3 за страховим відшкодуванням звертатися не буде, оскільки кошти на ремонтно-відновлювальні роботи його пошкодженого автомобіля він вже отримав.

Але в листопаді 2017 році в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська звернулося ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» з позовними вимогами до позивача про відшкодування збитку в порядку регресу. З позовної заяви позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 06 липня 2015 року звернувся до ПАТ НАСК «ОРАНТА» з вимогами про виплату йому страхового відшкодування сумі 25 260 грн. 91 коп. і платіжним дорученням № 59888 від 30 жовтня 2015 року зазначена сума була виплачена ОСОБА_3 .. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року позов ПАТ HACK «ОРАНТА» був задоволений і з позивача було стягнуто на власника пошкодженого з вини позивача автомобіля ОСОБА_3 25 260 грн. 91 коп. в порядку регресу. Таким чином з`ясувалося, що відповідач ОСОБА_2 , не маючи ніяких представницьких повноважень та підстав, безпідставно отримав від позивача грошові кошти в сумі 65 400 грн. нібито на відшкодування і матеріальної шкоди і збитків, завданих ОСОБА_3 для передачі останньому. Строк позовної давності має відраховуватися з моменту, коли позивачу стало відомо про порушення його прав, а саме - зі звернення страхової компанії до суду.

15 червня 2018 року позивач звернувся до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за шахрайство, але листом начальника Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 09 липня 2018 року позивач був повідомлений про те, що у зв`язку із відсутністю даних, що вказують на наявність кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 , йому рекомендовано звернутися до суду із позовом до ОСОБА_2 в цивільно-правовому порядку.

Позивач звернувся до відповідача з питанням повернення йому безпідставно отриманих тим коштів, але отримав відмову. Позивач вважає, що відповідач ввів його в оману, не виконав належним чином свої зобов`язання щодо вказаного ним усного договору про передачу коштів власнику пошкодженого автомобіля, що є порушенням вимог чинного законодавства та законних прав позивача, в добровільному порядку спір не вирішено, звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвело, чим порушено його права, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом з`ясовано, що 19 квітня 2015 року о 21.30 год. на вул. Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volksvagen Transporter», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 та автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номер НОМЕР_2 , який був власністю ОСОБА_3 , керуванням відповідача ОСОБА_2 .. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року позивача ОСОБА_1 було визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху України і вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, що призвело до даної ДТП. Напередодні розгляду справи судом, а саме 06 червня 2015 року відповідач ОСОБА_2 запропонував позивачу сплатити йому в рахунок повного відшкодування матеріальної шкоди та збитків, завданих пошкодженням автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номер НОМЕР_3 , суму 65 400 грн. для відшкодування збитків ОСОБА_3 на ремонт його пошкодженого автомобіля, що буде враховано судом під час розгляду адміністративної справи, як пом`якшуюча обставина. Приймаючи до уваги обставини, на які посилався вказаний відповідач, а також те, що під час ДТП керував автомобілем саме він, позивач погодився з його пропозицією і в той же день передав йому 65 400 грн.. Вони домовилися, що з урахуванням вказаного до страхової компанії «ОРАНТА», в якій була застрахована відповідальність позивача перед третіми особами, ОСОБА_3 за страховим відшкодуванням звертатися не буде, оскільки кошти на ремонтно-відновлювальні роботи його пошкодженого автомобіля він вже отримав.

В листопаді 2017 року в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська звернулося ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» з позовними вимогами до позивача про відшкодування збитку в порядку регресу. З позовної заяви стало відомо, що ОСОБА_3 06 липня 2015 року звернувся до ПАТ НАСК «ОРАНТА» з вимогами про виплату йому страхового відшкодування сумі 25 260 грн. 91 коп. і платіжним дорученням № 59888 від 30 жовтня 2015 року зазначена сума була виплачена ОСОБА_3 .. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року позов ПАТ HACK «ОРАНТА» був задоволений і з позивача було стягнуто на власника пошкодженого з вини позивача автомобіля ОСОБА_3 25 260 грн. 91 коп. в порядку регресу. Таким чином з`ясувалося, що відповідач ОСОБА_2 , не маючи ніяких представницьких повноважень та підстав, безпідставно отримав від позивача грошові кошти в сумі 65 400 грн. нібито на відшкодування і матеріальної шкоди і збитків, завданих ОСОБА_3 для передачі останньому.

Згідно з вимогами ст. 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, який завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

ОСОБА_2 безпідставно отримав від позивача грошові кошти в сумі 65 400 грн. та повинен повернути їх відповідно до ст. 1212 ЦК України, згідно з якою: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої уранової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін зобов`язання; із відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або вберегла його в себе за рахунок іншої особи.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно відповідача (крім договірних, зазначених в позові) відносно завдання збитків, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивача. Твердження відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позову, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджено. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлені.

При таких обставинах суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 65 400 грн. і сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1 921 грн..

Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 33, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3-5, 15, 16, 18, 22, 82, 83, 1212 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) безпідставно отримані грошові кошти в сумі 65 400 грн. і сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1 921 грн..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 29 липня 2020 року.

Суддя -