Справа № 201/1568/20
Провадження № 2-о/201/47/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання - Кисельової В.В., за участю заявника - ОСОБА_1 , представника заявника - адвоката Борисенко Л.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 (заінтересовані особи - Дніпровська міська рада, Перша дніпровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій заінтересованими особами визначив Дніпровську міську раду і Першу Дніпровська ДНК, про встановлення факта його постійного проживання разом зі спадкодавицею - бабусею ОСОБА_2 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 - на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; про встановлення факта родинних відносин між ним і спадкодавцем - бабусею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2 - 8).

В обґрунтування заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - ОСОБА_2 , що була зареєстрована і мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .У свідоцтві про смерть ОСОБА_2 зазначено, що вона померла саме в місті Дніпропетровську. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на вказану квартиру.

Заявник зазначив, що його батьками є - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був єдиним сином ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 16.12.1994р. № 812 ОСОБА_2 була призначена опікуном неповнолітнього онука ОСОБА_5 (заявника). Місцем його проживання було призначено: АДРЕСА_1 . Отже, з моменту як бабуся забрала його (заявника) з дитячого будинку (з осені 1994р.) і по день її смерті включно (до ІНФОРМАЦІЯ_1.) вони постійно проживали разом у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 на праві власності. Заявник проживав з бабусею однією сім`єю, вів спільне господарство, мав побутові зобов`язання, піклувався та догляд за бабусею.

З грудня 1997 року по квітень 2005 року він був зареєстрований за іншою адресою - адресою його бабусі по матері ( АДРЕСА_3 ). Однак наприкінці квітня 2005 року знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , узгодив з бабусею ОСОБА_2 свою реєстрацію за постійним місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 , але не встиг оформити необхідні документи, оскільки ОСОБА_2 померла. При цьому, хвороба ОСОБА_2 розвивалася стрімко, бабуся потребувала лікування, постійного стороннього догляду. Заявник єдиний її доглядав, спільно проживаючи з нею, купував продукти, ліки, готував їжу, прав речі і прибирав у квартирі. Досі він проживає у квартирі спадкодавиці.

За життя, а саме, 26.04.2005р . ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 все своє майно. У заповіті також зазначено, що він посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської ДНК на дому за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт спадкодавцем не змінювався, не скасовувався у судовому порядку, є дійсним і відповідає волі спадкодавиці ОСОБА_2 .

Встановлення юридичного факту постійного проживання разом з бабусею ОСОБА_2 станом на час відкриття спадщини необхідно заявникові для оформлення спадщини.

В передбачений законодавством України шестимісячний термін після відкриття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадкових прав, оскільки вважав, що він фактично прийняв спадщину після смерті бабусі - ОСОБА_2 , відмову від спадщини не заявляв. Згодом, 21.12.2019р. звернувся до першої Дніпровської ДНК для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено через те, що у нього відсутні документи, які є доказом родинних відносин між ним та померлою бабусею ОСОБА_2 , а також пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Просив врахувати, що довідкою Дніпровського національного університету ім. О. Гончара №87-225-003 від 21.01.2020р. підтверджено, що прізвище « ОСОБА_6 » є російською графікою, а українською мовою згідно з нормами чинного правопису передається як « ОСОБА_7 ». Отже, за часів СРСР в різних документах бабусі російською мовою зазначалося прізвище « ОСОБА_6 », яке на українську мову було перекладено як « ОСОБА_7 ».

Вказав, що встановлення юридичних фактів - постійного проживання разом з його бабусею ОСОБА_2 на ІНФОРМАЦІЯ_1 (на час відкриття спадщини), родинних відносин між ОСОБА_1 і бабусею ОСОБА_2 , мають для нього юридичне значення, оскільки їх встановлення надасть йому можливість отримати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті бабусі ОСОБА_2 .

Заявник та його представник - адвокат Борисенко Л.Ф. (діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ДП № 2530/003 від 28.05.2020р. (а.с. 69 - 71)) в судовому засіданні свою заяву підтримали. Після допиту свідків та дослідження матеріалів справи надали заяву, в якій просили продовжити розгляд справи без їх участі та без фіксації технічними засобами, вимоги заяви задовольнити (а.с. 93).

Представник Дніпровської міської ради - Кузюр О.О. (діє на підставі довіреності № 7/10-708 від 17.03.2020р.(а.с. 61 - 62)) надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу на розсуд суду, судове засідання просила проводити без фіксування технічними засобами (а.с. 60).

Від завідуючої Першої Дніпровської ДНК Водолазської Н.В. надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с. 63).

Суд, врахувавши позицію заявника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . померла ОСОБА_2 , про що відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області здійснений актовий запис № 3950 (а.с. 9).

26.04.2005р. ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Гузєєвою І.В., який зареєстрований у реєстрі за № 7-850, яким заповіла ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати її на день смерті і на що вона за законом матиме право (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1993р. ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2 (а.с. 12 - 13).

20.12.2019р. ОСОБА_1 звернувся доПершої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 29).

21.12.2019р. державним нотаріусом Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. направлений запит до Дніпровського національного університету ім. Олеся Гончара Факультет української й іноземної філології та мистецтва про надання інформації щодо ідентичності прізвища « ОСОБА_7 »-« ОСОБА_6 » на українській мові (а.с. 30).

Постановою державного нотаріуса Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. від 21.12.2019р. ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .Постанова мотивована тим, що заявником не надані документи, які підтверджують родинні відносин між ним і померлою бабусею ОСОБА_2 , а також пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 27 - 28).

Інших підстав відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину рішення нотаріуса не містить.

Відповідно до довідки Дніпровського національного університету ім. О. Гончара №87-225-003 від 21.01.2020р. прізвище « ОСОБА_6 » (російська графіка», а українською мовою згідно з нормами чинного правопису передається як « ОСОБА_7 »(а.с. 31).

12.08.2019р. адвокат Борисенко Л.Ф. направила до Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області запит на отримання повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про актовий запис про народження ОСОБА_6 або ОСОБА_3 (а.с. 21-22).

Нікольський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГУ ТУЮ у Донецькій області листом №16.47-7-1497 від 20.08.2019р. відмовив у наданні повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_6 або ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з причини, що актовий запис цивільного стану містить персональні данні фізичної особи, які є конфіденційною інформацією - інформацією з обмеженим доступом, що не підлягає розголошенню (а.с. 23-24).

З матеріалів справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 812 від 16.12.1994р. призначено ОСОБА_2 (спадкодавицю) опікуном над неповнолітнім онуком ОСОБА_1 , 1979 року народження. Місце проживання неповнолітнього ОСОБА_1 призначено як: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи - ОСОБА_1 з 19.11.2019р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Ухвалою суду від 28.04.2020р. витребувано з архіву Нікольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГУ ТУЮ у Донецькій області копію актового запису про народження громадянина України ОСОБА_3 (або прізвище може бути написано « ОСОБА_7 »), ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: Україна, Донецька область, Володарський район, Тополине. Батьки: батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_2 , актовий запис про народження №03 був складений 19 березня 1958 року виконкомом Тополинської сільської ради Володарського району Донецької області (а.с. 48).

20.05.2020р. до суду надійшла копія актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 19.03.1958р., виконавчим комітетом Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області, з якого видно, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 53 - 54).

Факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 підтвердили допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які є сусідами заявника та були сусідами померлої ОСОБА_2 . Свідки надали послідовні свідчення, які узгоджуються між собою про те, що заявник ОСОБА_1 з 12-річного віку постійно мешкав з ОСОБА_2 приблизно з 1994 року і по день її смерті у вказаній квартирі, жодних родичів вони ніколи не бачили, ОСОБА_1 здійснив поховання своєї бабуся, досі мешкає в успадкованій квартирі (а.с. 74 - 89).

Згідно вимог ст.ст. 1269-1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину за законом чи за заповітом, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до 6 місяців з дня смерті спадкодавця. Якщо заява про прийняття спадщини спадкоємцем, який бажає спадкувати, не була вчасно подана, то за позовом спадкоємця, який не подав, у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини, з поважної причини, останній має змогу у судовому порядку враховуючи положення ст. 1270 ЦК України, надавши суду всі необхідні та достатні докази встановити додатковий строк для прийняття спадщини, або в суді встановити факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначений законом строк не відмовився від її прийняття у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1222 ЦК України встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Заявник ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом померлої ОСОБА_2 , однак матиме можливість оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку після встановлення факту родинних відносин між ними.

Крім того, заявник є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 ,яким пропущений строк на прийняття спадщини визначений ст. 1269 ЦК України. Він постійно проживав зі спадкодавцем на момент її смерті, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на спадщину, оскільки хоча на момент смерті фактично постійно проживав за місцем проживання спадкодавця, проте був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_3 , а тому не може документально довести нотаріусу факт свого постійного спільного проживання зі спадкодавцем на день її смерті за однією адресою.

З огляду на те, що не пред`явлено доказів про постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою ( АДРЕСА_1 ), хоча заявник проживав постійно із спадкодавцем ОСОБА_2 на момент її смерті, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Доказами постійного проживання разом зі спадкодавцем згідно вимог п.п. 3.22 п. 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 є: - відмітка у паспорті спадкоємця про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем; - довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018р. виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 21.02.2018р. по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018р. по цивільній справі № 633/344/16-ц.

З огляду на викладене, заявник вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вирішуючи питання про встановлення даних фактів, суд має виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України).

Статтею 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом, зокрема згідно з ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини.

Згідно вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Абзацом 2 вказаного пункту Постанови визначено, що наведений у ст. 273 ЦПК (на даний час ст. 315 ЦПК) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 1235 ЦК України, якою встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, а також ст. 1261 ЦК України, якою визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, заявник ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем як за заповітом, померлої ОСОБА_2 , інші спадкоємці, які могли б прийняти спадщину після смерті останнього, відсутні.

Таким чином для звернення до суду із позовною заявою за правилами позовного провадження не має підстав, оскільки встановлення фактів, що мають юридичне значення, не можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, у зв`язку з їх відсутністю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

За правилами п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Від встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, залежить виникнення спадкових прав заявника та можливість їх подальшої реалізації, однак такі факти можуть бути встановлені виключно в судовому порядку, у зв`язку з чим заявник і звернувся до суду.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 заявник прийняв своєчасно, шляхом фактичного постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявив про відмову від неї, а також факт родинних відносин між заявником ОСОБА_1 , та спадкодавцем ОСОБА_2 повністю підтверджується наступними доказами:

- копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , яке повторно видане Соборним районним у місті Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 16.07.2019р., актовий запис № 642 (а.с. 17);

- копією актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 19.03.1958р. виконавчим комітетом Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області (а.с. 54);

- копією рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 812 від 16.12.1994 року (а.с. 11).

При цьому, з повторно виданого 16.07.2019р. свідоцтва про народження заявника зазначено, що його батьком є ОСОБА_3 . У свою чергу, ОСОБА_3 є сином спадкодавиці ОСОБА_2 , що видно з наданої на вимогу суду копія актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 19.03.1958р., виконавчим комітетом Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області (а.с. 53 - 54).

Суд також враховує, що у документах наявні розбіжності у написанні прізвища « ОСОБА_6 ». Так, у свідоцтві про народження українською мовою прізвище батька зазначено як « ОСОБА_6 », прізвище матері « ОСОБА_6 », прізвище заявника зазначено « ОСОБА_6 ». У паспорті прізвище заявника зазначено як « ОСОБА_6 ». У рішенні №812 від 16.12.1994р. про встановлення опіки бабусі над заявником його прізвище зазначено « ОСОБА_7 », прізвище батька « ОСОБА_7 », прізвище бабусі - « ОСОБА_7 ».

Водночас, відповідно довідкою Дніпровського національного університету ім. О. Гончара №87-225-003 від 21.01.2020р. підтверджено, що прізвище « ОСОБА_6 » (російська графіка), а українською мовою згідно з нормами чинного правопису передається як « ОСОБА_7 » (а.с. 31).

Отже, за часів СРСР в різних документах спадкодавиці ОСОБА_2 російською мовою зазначалося прізвище « ОСОБА_6 », яке на українську мову перекладається як « ОСОБА_7 ».

Однак вищенаведеними наявними у матеріалах справи доказами достеменно підтверджений факт родинних відносин між заявником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та спадкодавцею - його бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані заявником докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що заявник позбавлений можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення і необхідне для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1216-1218, 1234, 1268 ЦК України, ст. ст. 3, 14, 76-78, 84, 89, 293, 315, 316, 318-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_5 (заінтересовані особи - Дніпровська міська рада, Перша дніпровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 разом зі спадкодавицею - ОСОБА_2 станом на ІНФОРМАЦІЯ_7 - на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та спадкодавцею - його бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Наумова