ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Херсон

Номер справи: 766/6202/19

Номер провадження: 22-ц/819/1123/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Приходько Л.А.,

Радченко С.В.

секретар Кутузова А.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідачі Головне управління національної поліції в Херсонській області, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 червня 2020 року, у складі судді Єпішина Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої діями або бездіяльністю органів досудового слідства

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби про відшкодування за рахунок державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 77 225,50 гривень та моральну шкоду в сумі 89 485,94 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 29 квітня 2015 року відкрито кримінальне провадження № 0001598 за ч.1 ст.190 КК України, за фактом заволодіння ОСОБА_2 шахрайським шляхом особистими речами та грошовими коштами малолітнього ОСОБА_3 , 2001 року народження, в розмірі 50 000 гривень, батьком якого є позивач у справі ОСОБА_1 потерпілий в кримінальному провадженні. Протягом 4 років злочин не розкрито, слідчі дії у кримінальному провадженні належним чином не проводились. Кримінальне провадження неодноразово, без законних підстав закривалося органом досудового розслідування. Позивач зазначає, що особа, яка обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину відома, також відомі обставини злочину, тому вважає, що розслідування у кримінальному провадженні проводилося неефективно, з порушенням розумних строків розслідування, з неодноразовими незаконними закриттями кримінального провадження, та, як наслідок, з порушенням прав позивача, як потерпілого, зокрема на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Позивач вказав, що йому завдано моральну шкоду, розмір якої ним визначено з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, наступним чином: 62,5 Євро х 47 місяців = 2937,50 Євро, що за курсом НБУ, станом на день подання становило 89485,94 гривень. Матеріальна шкода розрахована з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від суми викрадених грошей в період з травня 2015 року по березень 2019 року: 50 000 гривень х 3,917 років х 3% + 50 000 грн х 1.427 = 5875,50 грн + 71350,00 грн = 77225,50 гривень.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди обґрунтовано тим, що Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з частиною першою статті 1207 цього ж Кодексу шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Позивач же, просить суд відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України вартість викраденого у нього майна - шкоду нанесену йому викрадачем. Така шкода, за приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України відшкодовується особою, яка її завдала, а не відповідачами.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди саме посадовими особами відповідачів: Головного управління національної поліції в Херсонській області та Державної казначейської служби України та причинного зв`язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб відповідачів та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що ним повністю доведено обставини на які він посилався, як на підстави для стягнення як моральної, так і матеріальної шкоди, а саме: надмірно довгий строк проведення досудового розслідування більше 5 років, при невеликій складності справи була відома підозрювана особа, яка не переховувалась від слідства; досудове розслідування проводилось неефективно, з постійними порушеннями, що підтверджується рішеннями слідчих суддів; не встановлення слідством особи, якою скоєно злочин та завданому матеріальну шкоду. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління національної поліції в Херсонській області вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, вказує, що судом першої інстанції з урахуванням всіх наданих сторонами доказів правильно відмовлено в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача - Головного управління національної поліції в Херсонській області, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з кримінального провадження №0001598 29 квітня 2015 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.190 КК України, за фактом заволодіння ОСОБА_2 шахрайським шляхом особистими речами та грошовими коштами малолітнього ОСОБА_3 , 2001 року народження, в розмірі 50000 гривень.

Постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 20.05.2015 року закрито кримінального провадження №0001598 у зв`язку з відсутністю в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою прокурора прокуратури Дніпровського району м. Херсона від 23.07.2015 року постанову старшого слідчого СВ Дніпровського ВМ ХМУ УМВС України в Херсонській області про закриття кримінального провадження №0001598 від 20.05.2015 року скасовано. Вказана постанова прокурора мотивована тим, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена передчасно, необґрунтовано та незаконно, так як не проведено усіх необхідних слідчих і процесуальних дій.

З відповіді заступника начальника Головного управління національної поліції в Херсонській області від 14.07.2016 року вих.№8/ф-923, 1003 на адресу ОСОБА_1 вбачається, що за неналежне проведення досудового слідства у кримінальному провадженні №0001598 та незаконно прийняте рішення про закриття кримінального провадження старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області притягнуто до дисциплінарної відповідальності та усунено від подальшого проведення досудового слідства. Досудове розслідування передано іншому слідчому.

Постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 30.09.2016 року кримінальне провадження №0001598 закрито, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Постановою прокурора Херсонської місцевої прокуратури від 27.10.2016 року постанову від 30.09.2016 року про закриття кримінального провадження №0001598 скасовано. Постанова прокурора мотивована тим, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена передчасно і є необґрунтованою, не викладено суттєвих обставин, які мають значення для прийняття законного рішення.

04.11.2016 року слідчим Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001598 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2018 року скаргу ОСОБА_1 на рішення слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області від 04.11.2016 року про закриття кримінального провадження у справі №0001598 задоволено, постанову слідчого від 04.11.2016 року про закриття кримінального провадження у справі №0001598 скасовано, зобов`язано орган досудового розслідування відновити розслідування в даному кримінальному провадженні і провести досудове розслідування. Слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування не дотримано вимог закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.

07.11.2019 року постановою слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області закрито кримінальне провадження №0001598 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06.05.2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову від 07.11.2019 року слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області про закриття кримінального провадження у справі №0001598, матеріали кримінального провадження направлено для продовження досудового розслідування. Ухвала мотивована тим, що слідчий не застосував всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективного досудового розслідування, тобто порушив вимоги ч.4 ст.38 КПК України. У постанові про закриття кримінального провадження перелічено проведені слідчим дії, але в супереч вимогам ч.5 ст.110 КПК України не надано оцінку отриманим доказам та не вмотивовано рішення з яких підстав слідчий дійшов висновку про відсутність кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Слідчим суддею встановлено неповноту проведення слідчим досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (стаття 1177 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що «держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з частиною першою статті 1207 цього ж Кодексу шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Положення статті 1177 ЦК України встановлюють порядок відшкодування шкоди, завданої саме фізичній особі. Отже, держава Україна зобов`язалася компенсувати шкоду, спричинену злочином, перед фізичними особами відповідно до ЦК України та спеціального закону, тоді як відносно юридичних осіб держава Україна такого позитивного обов`язку не має. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), дослідивши приписи статті 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та статті 1207 цього Кодексу, у справах за заявами № 54904/08 і № 3958/13 (поданими потерпілими - фізичними особами, яким держава не компенсувала шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення) вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Велика Палата Верховного Суду погоджується, що встановлені судами попередніх інстанцій факти можуть свідчити про надзвичайну тривалість досудового розслідування у справі, яка не є занадто складною (майно, про викрадення якого заявив позивач, знаходилося на території з обмеженим доступом, майно є доволі великим за розміром). Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір».

ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди саме ст.1177 ЦК України, за положеннями якої шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Як зазначено у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір

Розрахунок матеріальної шкоди позивач здійснив, виходячи з суми, яку він вказав в заяві про вчинення кримінального правопорушення 50 000 гривень, застосував положення ч.2 ст.625 ЦК України, врахувавши індекс інфляції та три проценти річних в період з травня 2015 року по березень 2019 року та просив стягнути на його користь 77 225,50 гривень.

При цьому, жодним належним та допустимим доказом позивачем не доведено (вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності, постанови органів досудового розслідування тощо) що саме вказана сума - 50 000 гривень була викрадена у позивача. Позивачем не доведено що надмірною тривалістю досудового розслідування йому завдано майнової шкоди в будь-якому розмірі.

Враховуючи вказані вище обставини, докази, що надані позивачем та правові обґрунтування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача в даній справі матеріальної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки неодноразово, як постановами прокурорів, так і судовими рішеннями, що набрали законної сили, було встановлено неналежне проведення досудового слідства у кримінальному провадженні №0001598 та незаконне прийняття рішень про закриття вказаного кримінального провадження, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.

Позивач в обґрунтування моральної шкоди пояснив, що вимушений був постійно звертатись до органів досудового розслідування, керівництва управління поліції, прокуратури, судів; витрачав час на захист свого порушеного права, який, у разі належного виконання органами поліції повноважень, міг витрачати на роботу, спілкування з близькими тощо.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів виходить з того, що ухвалами слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2018 року та 06.05.2020 року фактично встановлено неефективну діяльність та бездіяльність посадових осіб органу досудового слідства, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірних дій посадових осіб органу досудового слідства, з урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач унаслідок бездіяльності органів слідства, вимог розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалості моральних страждань позивача, у зв`язку з необхідністю докладення додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, відповідно рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасувати, ухвалити у вказаній частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04 серапня 2020 року

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко