гСправа № 358/341/20 Провадження № 2/358/335/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

представника позивача Ткаченка В .О. ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання» до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Богуславської міської ради Київської області, про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Комунальне підприємство Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання» звернулося до Богуславського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 25558,78 грн. та 2102,00 грн. судових витрат понесених на сплату судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка проживає в квартирі АДРЕСА_1 та являється власником даної квартири, яка дісталася їй після смерті батька ОСОБА_5 . Даний будинок підключений до централізованої системи теплопостачання КБ БМР «Богуславтепловодопостачання» для забезпечення квартир тепловою енергією, в тому числі і квартири, в якій проживає відповідачка.

Відповідачка отримує послуги теплопостачання належної їй квартири, однак оплату наданих послуг з 01 січня 2018 року по 01 березня 2020 року проводить нерегулярно, в наслідок чого утворилась заборгованість розмірі 25558,78 грн.

Також позивач зазначає, що 04.12.2019 відповідачці було направлено рекомендований лист з проханням укласти договір, погасити заборгованість за житлово-комунальні послуги та направлено проект договору на постачання теплової енергії. 11.02.2020 позивачу повернуто лист у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Посилаючись на положення ст.ст. 509, 526, 625, 901 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач просить задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти.

Відповідачка ОСОБА_4 подала відзив на позов, в якому зазначила, що обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_1 і являється власником цієї квартири, оскільки ця квартира дісталась їй по спадщині від її батька ОСОБА_5 .

Однак при цьому, позивач посилаючись на вищевказані факти, не надав доказів на їх підтвердження, а твердження позивача, викладені в позовній заяві не відповідають дійсності.

Відповідачка зазначає, що її батько ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не був власником вищевказаної квартири. Після його смерті вона дійсно приблизно ще 2,5 роки сплачувала за послуги теплопостачання в квартиру, в якій до дня смерті проживав її батько. Однак оскільки вона не могла знайти ні документів, ні фактів, які б підтверджували належність на праві власності вищевказаної квартири її батьку, а відтак і можливості успадкувати її після нього, вона припинила сплачувати за послуги теплопостачання. Одночасно з цим вона декілька разів усно зверталась до керівника КП «Богуславтеплопостачання» з проханням відключити вказану квартиру від мережі теплопостачання, оскільки в ній ніхто не проживає і щоб не накопичувались борги. Після смерті батька вона успадкувала лише грошовий вклад в ПАТ «Київська Русь», що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим їй 18.08.2015 року, та матеріалами спадкової справи.

Не відповідає дійсності і твердження позивача, що вона проживає у вищевказаній квартирі та користується послугами теплопостачання. Вона являється власником житлового будинку АДРЕСА_2 . Цей будинок є просторішим ніж вищевказана квартира і забезпечений всіма видами комунальних зручностей (водопостачання, водовідведення, автономне опалення). В ньому вона зареєстрована та постійно проживає з часу завершення його будівництва, тобто з 1993 року. Ці факти підтверджуються документами про право власності на її будинок, документами про її прописку та актом обстеження житлових умов.

Приймаючи до уваги вищевикладене в неї не було жодних підстав укладати з позивачем договір про надання послуг теплопостачання до вищевказаної квартири, як і не виникло зобов`язання щодо сплати нею цих послуг по факту їх надання позивачем.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на обгрунтування, які викладені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання» залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач Комунальне підприємство Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання» забезпечує квартиру АДРЕСА_1 тепловою енергією. Оплата наданих послуг з 01 січня 2018 року по 01 березня 2020 року не проводиться, в наслідок чого утворилась заборгованість розмірі 25558,78 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно п.п. 1, 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Із копій матеріалів спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_4 успадкувала лише грошовий вклад в ПАТ «Київська Русь», що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим на її ім`я 18.08.2015 року.

Будинковою книгою на житловий будинок АДРЕСА_2 , копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , актом обстеження житлових умов від 14.05.2020 підтверджується, що ОСОБА_4 являється власником вказаного житлового будинку та зареєстрована в ньому з 04.09.1996 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, від 16.07.2020 вбачається, що відсутні відомості про власників житлової квартири АДРЕСА_1 .

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).

Вирішуючи позов по суті, суд також, звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Натомість, у даній справі позивач не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а саме не довів в судовому засіданні, що ОСОБА_7 являється індивідуальним споживачем послуг теплопостачання, які надаються позивачем в квартиру АДРЕСА_1 , а тому вимоги Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 1, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 серпня 2020 року.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов