Справа № 211/6762/19
Провадження № 2/211/494/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 липня 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Зайцевої А.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

у відсутність - представників відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного суду міста Києва, Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Державного казначейства України відшкодування моральної шкоди в розмірі 303 000,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. В обґрунтування вимог зазначив, що приблизно о 18-00 годині 24 липня 2012 року його біля Маріїнського парку в м. Києві незаконно затримали співробітники Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві. 24.07.2012 відносно нього порушено кримінальну справу за ст. 115 ч.2, п.п. 6,12 КК України за фактом вбивства ОСОБА_2 , а 27.02.2012 р. суддею Голосіївського районного суду м. Києва за клопотанням слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м. Києва йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. З 18.09.2012 по 01.06.2018 судді Голосіївського районного суду м. Києва продовжували йому запобіжний захід у виді тримання під вартою. 28.06.2018 Європейським судом з прав людини ухвалено рішення у справі «Бондаренко та інші проти України», яким констатовано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод по відношенню в тому числі й до нього, а саме: порушння ст. 5 п. 1 Конвенції - незаконне позбавлення волі; тримання під вартою без судового рішення та будь-якої юридичної підстави; відсутність аргументації рішень про продовження строку тримання під вартою; порушення ст. 5 п. 4 Конвенції - надмірна тривалість судового контролю та тримання під ватою; національним судом не вдалося розглянути аргументи заявника, викладені в його численних проханнях про звільнення; судові рішення щодо продовження тримання під вартою 09.12.2014, 04.02.2015, 30.04.2015 відбулися за відсутності заявника чи його представника; порушення ст. 6 Конвенції - надмірна тривалість кримінального провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2018 на виконання рішення ЄСПЛ йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Таким чином, в період з 30.07.2012 по 09.08.2018 він незаконно перебував під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», внаслідок чого не міг реалізувати право на працю, на освіту, на вільний розвиток своєї особистості, він не мав можливості влаштувати своє особисте життя, створити сім`ю та жити повноцінним життям. Публічні висловлювання посадових осіб прокуратури м. Києва сприймались громадськістю як встановлений факт його винуватості, через що від нього відвернулись багато друзів та знайомих. Дії суду, які призвели до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження та, як наслідок, надмірного тримання під вартою, ігнорування аргументів щодо необхідності зміни запобіжного заходу на більш м`який, спричинили надмірні переживання та підірвали його морально-психологічний стан. Тому враховуючи, що термін незаконного перебування в ув`язненні складає 6 років 20 днів,виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час подання позовної заяви, з розрахунку 4173.00 грн. * 72 місяці та 20 днів * 139 грн., просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

14.01.2020 р. позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій уточнив позовні вимоги в прохальній частині, а саме просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями орагну досудового розслідування , прокуроратури та суду , у звязку з незаконним позбавленням волі у період часу з 24.07.2012 року по 09.08.2018 року, що констатовано Рішенням Європейського суду з прав людиени у справі "Бондаренко та інші проти України" від 28.06.2018 року в розмірі 303 000 грн. (т. 3 а.с. 58-59).

Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідачів Голосіївського районного суду міста Києва, Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, до суду надійшли відзиви на позов Прокуратури міста Києва та Державної казначейської служби України.

В обґрунтування відзиву Державною казначейською службою України зазначено (том 1 а.с. 74-77), що Казначейство, яке залучене до цієї справи в якості відповідача, не в змозі використати права учасника судового процесу, тому що згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин та не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Залучивши Державну казначейську службу України, позивач вимоги саме до них не обґрунтовує, докази підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань не надано, не доведено причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача. Зазначає, що не допускається стягнення моральної шкоди з Казначейства, оскільки не змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів, що підтверджується судовою практикою Верховного Суду. Крім того, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації. До того ж, згідно з пунктами 1,3,9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», цей Закон набирає чинномсті з 01 січня 2017 року. Встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом не застосовуються як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 16000 грн. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Тому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву на позов Прокуратурою міста Києва зазначено (том 1 а.с. 80-87), що наразі кримінальна справа № 752/4699/13-к відносно ОСОБА_1 перебуває в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва. Судовий розгляд здійснювався судом присяжних. Справа неодноразово направлялася до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності за ініціативою суду та клопотанням сторони захисту. Стороною обвинувачення зазначалось про відсутність підстав для зміни підсудності, про що погодився також і суд апеляційної інстанції. Ухвалою суду від 05.05.2015 обвинувальний акт повертався прокурору для усунення недоліків, а після повторного направлення до суду ухвалами суду від 29.07.2015 та 20.10.2015 його знову було повернуто прокурору для усунення недоліків. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18.12.2015 задоволено апеляційну скаргу прокурора та справу повернуто до суду першої інстанції. В подальшому ухвалами суду ОСОБА_1 було продовжено строки тримання під вартою та констатовано факт того, що дії обвинуваченого направлені на затягування розгляду справи та позбавляють суд можливості перейти до стадії судового розгляду. На даний час вищевказана кримінальна справа перебуває в провадженні того ж Голосіївського районного суду міста Києва та у ній не проведено підготовче судове засідання. Як на підставу для відшкодування шкоди, ОСОБА_1 посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 28.06.2018 у справі « Бондаренко та інші проти України», яким встановлено факт незаконного тримання під вартою та надмірну тривалість кримінального провадження. Вказаним рішенням присуджено на користь ОСОБА_1 5900 євро, тому оскільки рішення вказаного суду є самостійною підставою, за яким стягується на користь фізичних осіб моральна шкода, а відтак воно не є рішенням суду в розумінні п. 1-1 статті 2 Закону, яке надає право на стягнення моральної шкоди. Водночас кримінальна справа щодо ОСОБА_1 перебуває у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва та остаточне рішення у вказаній справі не прийнято. Підготовче судове засідання не проводилось у зв`язку із затягуванням судового розгляду зі сторони захисту та неодноразовими відмовами обвинувачених від захисників, які надавались їм в межах безоплатної правової допомоги. Про вказані зловживання зі сторони обвинувачених неодноразово заявлялось прокурором в судових засіданнях, про що також свідчать копії журналів судових засідань щодо підстав зривів судових засідань зі сторони захисту. Крім того, оскільки стягнення моральної шкоди вже присуджено на користь позивача, стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 за наслідками розгляду вказаної цивільної справи призведе до подвійного відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України на користь позивача з одних і тих самих підстав. Тому вважає, що підстави для задоволення заявлених вимог відсутні та просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про відшкодування шкоди визначено у главі 82 ЦК України.

ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду (стаття 1166 ЦК України). У той же час, статтею 1173 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування.

Статтею 1174 ЦК України визначено особливості відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

У статті 1176 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Вказаною статтею у частинах першій-другій передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Позивач, звертаючись з позовом до суду і обґрунтовуючи свої вимоги посилався, у тому числі і на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду » відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

З аналізу наведених норм законодавства убачається, що для відшкодування моральної шкоди в порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» необхідно встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи, внаслідок яких останній спричинена моральна шкода.

Незаконність перебування особи під слідством і судом, за правилом статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має підтверджуватися постановленням виправдувального вироку, або встановленням в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури в ході здійснення кримінального провадження, або закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, або не встановленням достатніх доказів для доведення вини особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Так, в якості доказу, на який позивач посилається, як на підставу заявлених вимог, до матеріалів позову він надав рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бондаренко та інші проти України» від 28.06.2018, відповідно до пункту 2 резолютивної частини якого оголошено прийнятими скарги на надмірну тривалість досудового тримання під вартою та інші скарги відповідно до усталеної практики Суду, зазначені у переліку та додатку, а інші скарги в заявах № 78459/12 та № 76741/13 - неприйнятними. Згідно додатку до цього рішення «Перелік заяв зі скаргами за п. 3 ст. 5 Конвенції» щодо ОСОБА_1 встановлено порушення п.п. 1,4 ст. 5, п. 1 ст. 6 Конвенції: надмірна тривалість досудового перегляду тримання під вартою, надмірна тривалість кримінального провадження. Пунктом 5 резолютивної частини рішення Європейського Суду з прав людини від 28.06.2018 у справі « Бондаренко та інші проти України» постановлено упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити ОСОБА_1 5900 євро, які мають бути конвертовані у національну валюту держави-відповідача, за курсом на день здійснення платежу.

Вказане рішення Європейського суду з прав людини державою Україною виконане.

Отже, ОСОБА_1 за вказаний у позовній заяві період тримання під вартою, яке Європейський суд визнав таким, що не відповідало п. 1,4 ст. 5, ст. 6 Конвенції отримав від держави Україна грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.06.2018, а тому стягнення судом на користь позивача грошової компенсації за відсутності на цей час кінцевого рішення у кримінальній справі, буде подвійним стягненням з одних і тих же підстав.

Згідно з частиною п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказане свідчить, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду, немає.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 754/13692/15-ц (провадження № 61-25760св18) та у постанові 27 листопада 2019 року по справі № 754/12269/17 (провадження № 61-6181св19).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, то він компенсується за рахунок держави.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 629, 651, 849 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 81, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд ,-

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 серпня 2020 року

Суддя Н.Г.Середня