КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/30894/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Мальцева Д.О.

28 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ТОВ «Перший український експертний центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 46 575,86 грн., 6 813,47 грн. - суми інфляційних нарахувань, 1 833,24 грн. - три відсотки річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позовної заяви.

В апеляційній скарзі ТОВ «Перший український експертний центр» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на неповне дослідження доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт. Звертає увагу на те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення від їх оплати.

У судовому засіданні представник ТОВ «Перший український експертний центр» - Закарлюк Н.С. підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просила останню задовольнити.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5934/2020
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутністю для цього підстав.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Правління ПАТ «ХК Київміськбуд» (протокол №29 від 15.08.2012), житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український центр». ТОВ «Перший український експертний центр» прийняв житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на подальшу експлуатацію та обслуговування, що підтверджується актом приймання передачі від 01.10.2012.

ОСОБА_1 згідно Договору купівлі-продажу від 16.03.2005, належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 .

Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом зазначає, що він є балансоутримовачем житлового будинку та виконавцем комунальних послуг за вище вказаною адресою. Згідно розрахунку заборгованості від 25.07.2018 по особовому рахунку №10390290, у ОСОБА_1 , як власника квартири та споживача житлово-комунальних послуг існує заборгованість перед позивачем за період з 01.09.2015 по 30.06.2018 у розмірі

46 575,86 грн., на яку зараховано штрафні санкції у вигляді інфляційних витрат у розмірі

6 813,47 грн. та 1 833,24 грн. - три проценти річних.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є:

одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає можливість зробити висновок про те, що відповідальність споживача за надані житлово-комунальні послуги, за їх несплату, наступає у випадку підтвердження установою або організацією, яка їх надає, факти несплати останніх.

Матеріали справи свідчать, що відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплачує вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, яказа період з 01.09.2015 по 30.06.2018 складає 46 575,86 грн., на яку нараховано штрафні санкції у вигляді інфляційних витрат у розмірі 6 813,47 грн. та 1 833,24 грн. - три проценти річних.

Таким чином, уОСОБА_1 перед ТОВ «Перший український експертний центр» виникли зобов`язання щодо повернення заборгованості за житлово-комунальні послуги Судом апеляційної інстанцій перевірений розрахунок заборгованості наданий позивачем, який є належним та покладений в основу судового рішення.

Статті 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини 2 статті 7 даного Закону передбачено обов`язок індивідуального споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а пунктом 2 частини 2 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язання виконавця комунальної послуги готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін.

Сам факт відсутності укладеного договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року (справа № 6-2951цс15).

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив, що останній отримує комунальні послуги та фактично ними користується, однак не сплачує кошти за надані послуги.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норм матеріального права.

За наведеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Перший український експертний центр» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 405 грн. за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року скасувати.

Ухвалено нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (місцезнаходження: вул. Саперне поле, 14/55, офіс 1004, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36844047) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 46 575,86 грн., 6 813,47 грн. - суми інфляційних нарахувань, 1 833,24 грн. - три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» судовий збір в розмірі 4 405 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30.07.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова