Справа №442/2754/20
Провадження №2/442/845/2020
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Гарасимків Л.І.

з участю секретаря судового засідання Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних від прострочення суми,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з вищевказаною позовною заявою та просила суд стягнути солідарно з Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_3 та Львівського обласного військового комісаріату на її користь 13 844 грн. 20 коп.. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в розмірі 61 594 грн. 25 коп., а всього 225 438 грн. 45 коп.
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що її чоловік, ОСОБА_2 , 1976 року народження був призваний на службу підчас мобілізації на особливий період від 20.05.2014 року до 08.06.2015 року. Згідно Свідоцтва про смерть від 25.02.2016 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер у м.Львів -Винники Львівської області. Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця протокол № 421 від 19.05.2016 року захворювання і причина смерті ОСОБА_2 пов`язані із захистом Батьківщини.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 14.05.2015 р. №90-РС сержанта ОСОБА_2 , водія 2 автомобільного взводу підрозділу продовольства, речового і військово -технічного майна роти матеріального забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_2 звільнено в запас за п. «є» (призвані на військову службу за призовом підчас мобілізації, на особливий період, а також, які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки визначені рішенням Президента України.
07.09.2017 року вона звернулася із заявою до відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 за формою визначеною Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок № 975).
Листом ЛОВК від 16.09.2017 року її проінформовано, що її заяву від 07.09.2017 гоку разом з доданими до неї документами скеровано у Департамент фінансів Міністерства оборони чраїни за вихідним номером 8151 від 13.09.2017 року. У січні 2018 року вона отримала відповідь Міністерства оборони України, якою їй відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що її покійний чоловік ОСОБА_2 на момент смерті не був військовослужбовцем, тому відсутні підстави для проведення такої виплати. Вказані дії Міністерства оборони України стали підставою для звернення до адміністративного суду із позовом про визнання протиправною відмови про виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця та зобов`язання розглянути вказану аяву із прийняттям відповідного рішення, де Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018 року у справі № 813/805/18, яке вступило у законну силу 08.06.2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби - захисту Батьківщини, та прийняти з дповідне рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Однак їй було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловіка ОСОБА_2 , який був військовослужбовцем і смерть якого настала внаслідок -чворювання пов`язаного із захистом Батьківщини.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у справі № 1.380.2019.004371, яке вступило у законну силу 17.02.2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю, скасовано протокол комісії про відмову у виплаті допомоги та зобов`язано Міністерство оборони України визначити та виплатити ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітнії дітей. У вказаній судовій справі було видано виконавчий лист від 27.12.2019 року, який перебував на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 30.04.2020 року на її рахунок відкритий в АТ «Кредобанк» поступили грошові кошти у зв"язку з примусовим виконанням вищевказаного судового рішення в сумі 689 000 грн., які є одноразовою грошовою допомогою у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Оскільки законом передбачено строки виплати одноразової грошової допомоги, які відповідачами були порушені, що є підставою для застосування до них відповідальності у вигляді інфляційних втрат та тьох відсотків річних за кожен день прострочення. Так як на час подання нею заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата смерті військовослужбовця, яка зазначена у свідоцтві про смерть (24.02.2016 року) відповідно з цієї дати у відповідачів виникло грошове зобов`язання перед нею, яке було виконано лише 30.04.2020 року шляхом зарахування одноразової грошової допомоги на її рахунок .Відтак, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
11.06.2020 року відповідач Міністерство оборони України направило до суду відзив згідно якого просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі
11.06.2020 року відповідач Львівський обласний військовий комісаріат направило до суду відзив згідно якого просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та 19.06.2020 рокускерувало письмове заперечення на позовні вимоги.
16.06.2020 року представником позивача- адвокатом Шемеляк М.С. до суду скеровано відповідь на відзив.
Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).
Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно з п.4 ч.3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду по справі № 1.380.2019.004371 від 11.11.2019, визнано протиправним та скасовано п.17 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України, з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги і компенсаційних сум від 24.05.2019 № 62 та зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як дружині та дітям загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01січня календарного року.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зобов`язання виплатити ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01січня календарного року ( 689 000 грн.) Міністерство оборони України виконало 30 квітня 2020 року, що підтверджується випискою за рахунком АТ " Кредобанк" від 04.05.2020 та квитанцією № 23309172 від 04.05.2020року.
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).
За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. З Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової
грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть, у разі встановлення інвалідності ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена в довідці медико -соціальної експертної комісії. Зазначені висновки викладені в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 816/1266/16 (провадження № К/9901/33571/18).
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата смерті військовослужбовця, яка зазначена у свідоцтві про смерть (24.02.2016 року) відповідно з цієї дати у відповідачів виникає грошове зобов`язання перед позивачем, яке було виконано лише 30.04.2020 року шляхом зарахування одноразової грошової допомоги на рахунок позивача.
При розрахунку заборгованості відповідачів з інфляційних втрат та 3 % річних необхідно врахувати, що у постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат у розмірі 163844.20 грн. та трьох процентів річних у розмірі 61594.25 грн за період з 13.05.2017 (останні 3 роки, які передували подачі позову) по 04.05.2020 (день фактичної сплати грошових коштів) підлягають задоволенню, оскільки внаслідок порушення Міністерством оборони України термінів виконання грошового зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 689 000 грн., у позивачки виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Доводи Міністерства оборони України про недоцільність застосування положень статті 625 ЦК України до даних правовідносин суд відхиляє з огляду на те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.
Вищевказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду по справі № 760/8641/18 від 09 жовтня 2019 року та справі № 750/5104/17 від 21 листопада 2018 року.
Також заперечення відповідача щодо того, що останній не погоджується з розміром та періодом нарахованих позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, суд не може покласти в основу рішення, оскільки відповідачем не обґрунтовано які саме числові значення є невірними та не надано контррозрахунку.
На підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями3, 4,5,7,8,9,10,11,12,13,17,43,49,76,77,78,79,80,81,82,258,264,275,286,273, 352,354 ЦПК України, статтями 509,524,533-535, 625 ЦК України суд,

вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних від прострочення суми-- задовольнити.
прощу суд:
Стягнути солідарно з Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр.-т Повітрофлотський.,6 . ), Дрогобицько-Бориславського об`єднаного військового комісаріату Львівської області (82100, м. Дрогобич, вул. Шевченка, 25, Львівської області, код ЄДРПОУ невідомий), ІНФОРМАЦІЯ_2 (79000, м. Львів, вул. І.Франка, 25 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) - 163 844 грн. 20 коп.. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в розмірі 61 594 грн. 25 коп., а всього 225 438 грн. 45 коп.
Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короно-вірусної хвороби ( COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 03.08.2020р.

Суддя Л.І. Гарасимків