Справа № 203/2736/20
Провадження № 2-з/0203/75/2020
УХВАЛА

05 серпня 2020 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Католікян М.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в:

30 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову. Заявниця просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження за №59230053 про стягнення з неї на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у сумі 18 336,94 грн., відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 03.05.2019 року за номером 10144 до завершення розгляду справи.

Заява мотивована тим, що 03.05.2019 року приватним нотаріусом Киїівського міського нотаріального коругу Харою Н.С. був вчинений Виконавчий напис №10144 проо стягнення заборгованості. 07.04.2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. було винесено постанову ВП№59230053 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника про стягнення зі заявниці на користь АТ «ПУМБ» заборговансоті в розмірі 18 336,94 тгрн., 400 грн. за вчинення виконавчих дій, 1833,69 грн.основної винагороди приватного виконавця, всього сума, що підлягає стягненню становить 20 570,63 грн. Не погодившись із зазначеним, заявниця звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ознайомившись зі змістом заяви про забезпечення позову та доданих до неї матеріалів, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, зміст і форма відповідної заяви про забезпечення позову має відповідати вимогам, викладеним у ст. 151 ЦПК України.

Дослідивши зміст поданої заяви, слід дійти висновку, що позивачем не у повній мірі виконано вимоги щодо змісту поданої заяви, зокрема заявником не було зазначено у заяві обґрунтування застосування забезпечення позову, як того вимагає положення п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки посилання на статті ЦПК України та посилання на те, що заявниця звернулася з позовною заявою до суду не може бути належним та єдиним обґрунтуванням застосування забезпечення позову, як того вимагає п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Також, позивачем, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, взагалі не зазначено обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення позову.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Натомість, заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Окрім цього, у відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Суд, також, звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, тому суд приходить до висновку, що необхідно повернути заявнику заяву про забезпечення позову, як таку, що не відповідає ст. 151 ЦПК України.

З врахуванням вказаних обставин, вважю, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, встановленим законом і підлягає поверненню заявниці.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повернути заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Католікян