У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/317/20

провадження № 4с/755/18/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

учасники справи:

представник заявника - ОСОБА_1,

представник заінтересованої особи ПАТ «Укргазбанк» - Белименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Телявський Анатолій Миколайович, Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», на дії та бездіяльність приватного виконавця, -

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій з урахуванням уточнень просить визнати неправомірними рішення дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. та скасувати: постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2019 року № 60884149; постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. про арешт майна боржника від 16.12.2019 року № 60884149; постанову приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди від 16.12.2019 року.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що 16.12.2019 року приватним виконавцем Телявським А.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 60884149 з виконання виконавчого листа № 2-3338/2010, виданого 11.02.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 39 032,76 доларів США, пеню у розмірі 213 312,71 грн., та за даними виконавчого листа № 2-3338/2010 в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 28-Ф/06 від 24.03.2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частинах по 1/3 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Крім того, 16.12.2019 року приватним виконавцем Телявським А.М. прийнято постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та стягнення основної винагороди. Однак заявник вважає вказані постанови неправомірними, з підстав добровільного погашення заявником кредитного боргу та у зв`язку із дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому заявник вважає, що приватний виконавець, отримавши заяву стягувача про примусове виконання рішення суду, повинен був прийняти постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Представник заявника ОСОБА_1. в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, що містить її міст.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Укргазбанк» Белименко О.В. в судовому засіданні проти скарги заперечила, вважає скаргу необґрунтованою, а дії приватного виконавця такими, що відповідають закону з огляду на обов`язковість виконання рішення суду.

Заінтересована особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М. в судове засідання не з`явився, однак надав до суду письмові пояснення/заперечення проти скарги, відповідно до яких вважає скаргу необґрунтованою та просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі, вказуючи на невиконання заявником рішення суду про погашення заборгованості перед банком стягувача, а також приватним виконавцем зауважено, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію інших чинних нормативних актів. (а.с. 40-44)

Згідно положення частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вивчивши зведене виконавче провадження, долучене до матеріалів справи, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, суд приходить до наступного.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частин третьої-четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Так, судом встановлено, що 20.09.2017 року постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавчий лист № 2-3338/2010, виданий 11.02.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва відносно боржника ОСОБА_2 - повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із дією статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». (а.с. 13)

На підставі заяви стягувача ПАТ «Укргазбанк» 16.12.2019 року приватним виконавцем Телявським А.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60884149 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3338/2010, виданого 11.02.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 032,76 доларів США, пеню у розмірі 213 312,71 грн., та в рахунок погашення богу за кредитним договором № 28-Ф/06 від 24.03.2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частинах по 1/3 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. (а.с. 18)

16.12.2019 року приватним виконавцем Телявським А.М. прийнято постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 , за якою накладено арешт на 1/3 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 19)

Крім того, 16.12.2019 року в межах ВП № 60884149 приватним виконавцем Телявським А.М. прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_2 основної винагороди приватного виконавця у сумі 3 903,27 доларів США та 21 331,27 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій приватного виконавця Телявського А.М. та про відсутність правових підстав для скасування постанов приватного виконавця Телявського А.М. від 16.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 60884149 та про арешт майна боржника, - оскільки приватним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 60884149 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва відносно заявника ОСОБА_2 як боржника за кредитним зобов`язанням перед стягувачем ПАТ «Укргазбанк», виконавче провадження відкрито на підставі заяви стягувача та у встановлений законом строк, що не оспорено заявником. Заявник належним чином обізнаний про наявність рішення суду про стягнення з нього кредитної заборгованості та про відкриття виконавчого провадження, що також ним не оспорено відповідно до змісту скарги. При цьому арешт приватним виконавцем накладено в межах суми боргу, перевіривши належність заявнику/боржнику за виконавчим провадженням нерухомого майна, щодо якого приватним виконавцем застосовано захід забезпечення належного виконання рішення суду. При цьому в матеріалах справи відсутні акти, постанови приватного виконавця щодо опису нерухомого майна та звернення стягнення на нерухоме майно, належне заявнику. Тому на даній стадії виконавчого провадження суд не убачає підстав для повернення виконавчого листа стягувачеві, в тому числі і відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, слід зауважити, що заявником не було надано приватному виконавцеві оригінали платіжних документів про погашення заборгованості перед банком стягувача, що не спростовано представником заявника в судовому засіданні, а надані суду копії платіжних документів свідчать лише про часткове погашення заявником стягнутої за рішенням суду суми боргу.

В частині оскарження заявником постанови приватного виконавця Телявського А.М. про стягнення з боржника основної винагороди від 16.12.2019 року, слід зазначити наступне.

Порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, був визначений у розділі VII Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час звернення зі скаргою до суду. ЦПК України визначив порядок реалізації судового контролю за виконанням судових рішень у статтях 447-453 розділу VII.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на час розгляду справи, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім зазначеного порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, відповідний порядок також встановлений Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), що був чинним на час прийняття оскарженої постанови державного про стягнення зі скаржника виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17, від 3 квітня 2019 року у справах № 370/1034/15-ц і № 370/1288/15, від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17).

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що приписи частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII застосовуються лише до скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, вчинені на виконання постанови про стягнення виконавчого збору (тоді як скарги на такі постанови має розглядати суд, який видав виконавчий документ). Оскільки скаржник звернувся до суду щодо неправомірних, на його думку, дій і рішення державного виконавця стосовно стягнення виконавчого збору, цей спір має розглянути суд адміністративної юрисдикції.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимога заявника про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця Телявського А.М. про стягнення з боржника основної винагороди від 16.12.2019 року підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і не належить до компетенції суду загальної юрисдикції.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Телявський Анатолій Миколайович, Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», на дії та бездіяльність приватного виконавця, - є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в частині вимог про оскарження дій/бездіяльності приватного виконавця та щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника. Провадження у скарзі в частині оскарження постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Телявський Анатолій Миколайович, Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», на дії та бездіяльність приватного виконавця,- залишити без задоволення.

Провадження у скарзі ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Телявський Анатолій Миколайович, Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», в частині оскарження постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 22 січня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган