печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Іваненку С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом у якому просив суд ухвалити рішення, яким: розірвати між ним та відповідачкою шлюб, зареєстрований 05 серпня 2009 року у Центральному відділі держаної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1742. Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги позивач посилається на те, що вони з дружиною тривалий час не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, у подружжя зникло почуття любові одне до одного, відтак подальше збереження шлюбу є неможливим.

В судовому засіданні представник позивача підтримав пред`явлені вимоги, просив суд розірвати укладений між сторонами шлюб, оскільки сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не мають спільних прав та обов`язків. Крім того, представник позивача додатково зазначив, що збереження сім`ї є неможливим, оскільки позивач не бажає проживати з відповідачем у шлюбі. Також вказав про те, що надання судом строку на примирення не призведе до бажаного результату, оскільки справа тривалий час перебуває у провадженні суду, відтак наполягала на розірванні шлюбу.

Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що викладені у позові обставини не відповідають дійсності, сторони і надалі ведуть спільне господарство мають спільний бюджет. Крім того, відповідачка просила суд при ухваленні рішення врахувати інтереси їх спільної з відповідачем дитини, яка потребує матеріального забезпечення та виховання. За таких обставин, вважає відповідачка, існує об`єктивна можливість збереження сім`ї, ініціювання даного спору її чоловіком ґрунтується на емоційній складовій та є передчасним.

Заслухавши думку представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 серпня 2009 року у Центральному відділі держаної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві. У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачкою.

Відповідачка у судовому засіданні зазначила, що за час перебування у шлюбі сторони багато подорожували, мають спільний бюджет, що свідчить про міцність шлюбу, відтак позивачем не доведено того, що сімейні відносини між сторонами припинені. Зазначаючи про вказані обставини, відповідачка посилається на надані нею у якості доказів фотокартки та тексти повідомлень з приватних переписок між нею та відповідачем, однак суд вважає, що вони не можуть бути достатнім підтвердженням того, що шлюбні відносини існують між сторонами саме на час розгляду даної справи. При цьому у судовому засіданні представник позивача неодноразово наголосив на тому, що шлюб між сторонами неможливо зберегти, відносини між сторонами носять сугубо формальний характер.

Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки.

З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін.

Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110,112, 113 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2,10,76-81, 141-142, 200, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу про розірвання шлюбу, задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 серпня 2009 року за актовим записом №1742, у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_4 суму судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Повне рішення суду складено 17 липня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя