Справа № 190/1226/19
Провадження №2/190/23/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. П`ятихатки

Дніпропетровської області

П`ятихатський районний суд

Дніпропетровської області

в складі головуючого-судді Митошоп В.М.

за участі секретаря Москалець А.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного сільськогосподарського підприємства «КАСПІЙ» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_3 , звернувся до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до приватного сільськогосподарського підприємства «КАСПІЙ» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_3 з 22.04.2019 року працював водієм автотранспортних засобів у ПСП «КАСПІЙ», до 27.05.2019 року включно знаходився на своєму робочому місці та виконував свої функціональні обов`язки. 28.05.2019 року згідно розпорядження військового комісара Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 17.05.2019 року № 2/3699 його було направлено до центру для подальшого відбуття до 184 навчального центру, як такого, що в добровільному порядку відібраний кандидатом на військову службу за контрактом у Збройні Сили України. ПСП «КАСПІЙ» в цей же день було повідомлено в телефонному режимі. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2019 року №128 його було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Оскільки ОСОБА_3 був прийнятий на військову службу за контрактом в особливий період, на нього розповсюджуються гарантії, встановлені ст. 119 КЗпП, що на час військової служби за ним зберігається місце роботи, посада та середній заробіток. Незважаючи на це, його звільнено 27.05.2019 року за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, тому просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 27.05.2019 року №16 виданий ПСП «КАСПІЙ», поновити на роботі, на посаді водія автотранспортних засобів ПСП «КАСПІЙ», стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 25.05.2019 року по 16.08.2019 року у розмірі 13778 грн. 48 коп. та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.08.2019 року по дату ухвалення рішення суду у справі із розрахунку середньої заробітної плати 237 грн. 56 коп. за кожен день вимушеного прогулу.

Позивач до суду не явився про розгляд справи повідомлений належним чином, направив до суду свого представника ОСОБА_1 , яка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 , в судовому засіданні позов не визнавала та просила у його задоволені відмовити.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен окремо пояснили, що ОСОБА_3 водій автотранспортних засобів 27.05.2019 року не з`явився на роботу, на телефоні дзвінки не відповідав та не повідомив причини неприбуття на роботу у зв`язку з чим було складено акт про відсутність працівника на робочому місці.

Вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії трудової книжки (серія НОМЕР_2 ) від 06.09.2010 року та копії витягу з наказу № 12 про прийняття на роботу позивач з 22.04.2019 року перебував у трудових відносинах з ПСП «КАСПІЙ» на посаді водія автотранспортних засобів. (а.с.13,69)

Згідно копії контракту про проходження громадянами України військової служби у військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_3 31.05.2019р. уклав контракт про проходження військової служби в ЗС України, строком на 6 місяців. (а.с.8-9)

Згідно копії довідки військової частини НОМЕР_1 вих. № 1116 від 05.06.2019 року ОСОБА_3 в період з 31.05.2019 року і по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . (а.с.11)

Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 128 від 31.05.2019 року ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини. (а.с.12)

Згідно копії листів військового комісара П`ятихатського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки вих. №2/1897 від 30.05.2019 року та вих. № 212703 від 13.08.2019 року ОСОБА_3 в добровільному порядку відібраний кандидатом на військову службу за контрактом у Збройній Сили України та направлений 28.05.2019 року до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подальшого відбуття до 184 навчального центру. (а.с.23-24)

Згідно копії доповідної записки від 27.05.2019 року завідувача майстерні ОСОБА_4 на ім`я директора ПСП «КАСПІЙ», водій автотранспортних засобів ОСОБА_3 27.05.2019 року не з`явився на роботу та на телефоні дзвінки не відповідав. (а.с.65)

Згідно інформації наданої ПАТ «Київстар» вих. № 21654 від 09.12.2019 року, 27.05.2019 року о 08 год. 10 хв. ОСОБА_4 зі свого номеру мобільного телефонна здійснив вхідний дзвінок на номер мобільного телефонна ОСОБА_3 тривалістю 53 секунди, що підтверджує покази свідків та письмові матеріали справи, щодо відсутності ОСОБА_3 27.05.2019р. на робочому місці, та як наслідок здійснення дзвінка на його телефон. (а.с.109)

Згідно копії акту про відсутність працівника на робочому місці від 27.05.2019 року, складеного завідуючим майстерні ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 водій автотранспортних засобів ОСОБА_3 на протязі 1-го робочого дня 27.05.2019 року відсутній на робочому місці, відомості про поважні причини відсутності не надходили. (а.с.66)

Згідно копії табелю обліку робочого часу ПСП «КАСПІЙ» за травень 2019 року, водій ОСОБА_3 перебував на роботі останній день 24.05.2019 року, а 27.05.2019 року відмічено прогул. (а.с.67-68)

Згідно копії наказу № 16 від 27.05.2019 року ОСОБА_3 24.05.2019 року звільнений з посади водія автотранспортних засобів за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. (а.с.15,70)

Згідно копії повідомлення ПСП «КАСПІЙ» №20 від 29.05.2019 року позивачу направлено повідомлення про його звільнення та необхідність прибути для отримання трудової книжки, яке отримано ОСОБА_3 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.16,71,73)

Згідно копії довідки ОК-7 Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ОСОБА_3 виплачено заробітну плату у квітні 2019 року - 1429 грн. 60 коп. та у травні 2019 року 4035 грн. 22 коп., всього 5463 грн. 82 коп. (а.с.17-18)

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ст. 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну (ст. 142 КЗпП України).

Згідно ч.1 статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Також частиною першою статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення ( ст.149 ч.1 КЗпП України ).

Роботодавець або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк у тому числі і у випадку здійснення працівником прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин ( п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Згідно статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі №553/1875/16 (провадження №61-20902св18)

Згідно ч. 4 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок з коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зі змісту статті 119 КЗП України вбачається, що для вирішення питання про наявність прав та гарантій, передбачених нею, правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни дії особливого періоду, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.

У пунктах 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку про те, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі № 296/576/17, провадження № 61-46199св18).

В листі Мінсоцполітики від 22.04.2019 року №82/0/22-19/133 «Щодо визначення дня звільнення за прогул» зазначено, що днем звільнення має бути останній день роботи працівника, перед днем коли він вчинив прогул, за умови, що після його вчинення працівник більше не виходив на роботу.

Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що ПСП «КАСПІЙ» доведено, що ОСОБА_3 був відсутнім на роботі 27.05.2019р. протягом усього робочого дня, тобто здійснив прогул, звільнення з посади водія автотранспортних засобів ОСОБА_3 відбулося без порушення законодавства про працю, тобто процедуру звільнення останнього не порушено, таким чином позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 127, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_3 до приватного сільськогосподарського підприємства «КАСПІЙ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 27.05.2019 року №16 виданого ПСП «КАСПІЙ», про поновлення на роботі на посаді водія автотранспортних засобів ПСП «КАСПІЙ», про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 25.05.2019 року по 16.08.2019 року у розмірі 13778 грн. 48 коп. та про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.08.2019 року по дату ухвалення рішення суду у справі із розрахунку середньої заробітної плати 237 грн. 56 коп. за кожен день вимушеного прогулу відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя