Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1822/18

Номер провадження: 2/511/352/20

27 липня 2020 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря судового засідання Кирилової І.В.
відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року представник КС "Перше Кредитне Товариство"(надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № РЗ-1/0681/08/1492 від 24.04.2008 року в розмірі 116431,41грн., та відстрочити сплату судового збору до моменту ухвалення рішення по справі.
Свої вимоги мотивували тим, що 24.04.2008 року з відповідачем був укладений кредитний договір № РЗ-1/0681/08/1492 відповідно до умов якого вона отримала кредит на суму 15000грн. При укладанні договору сторони відповідно до ст..259ЦК домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років.
Відповідно до п.2.1 кредитного договору відповідач зобов`язалася повернути кредит на протязі 24 календарних місяців з моменту отримання (тобто до 24.04.2010 року) та сплатити відсотки за узгодженим графіком платежів.
Незважаючи на вищевказані умови, відповідач до цього часу не виконала свої зобов`язання, чим грубо порушила умови кредитного договору. Сума боргу яка підлягає стягненню з відповідача станом на 09.08.2018 року складає 116431.41грн.
12 грудня 2018 року Роздільнянським районним судом Одеської області було постановлено в заочному порядку судове рішення по цій справі, яким позовні вимоги позивача були задоволені. (а.с.54-55).
Даним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість станом на 09.08.2018 року за кредитним договором № РЗ-1/0681/08/1492 від 24.04.2008року в розмірі 116 431 (сто шістнадцять тисяч чотириста тридцять одна) гривень 41 коп., яка складається з:
-залишку боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) 9331.19грн.;
- заборгованості за відсотками за користування кредитом 42943.52грн.;
-заборгованості по пені за прострочення платежів 64156.70грн.
14.05.2020 року відповідачем було подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення, яка ухвалою суду від 03.06.2020 року - задоволена та рішення скасовано, призначено справу до нового судового розгляду в загальному позовному провадженні (а.с.64-65).
23.06.2020 року ухвалою суду було задовлено клопотання відповідача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції з Могилів - Подільським міськрайонним судом Вінницької області у зв`язку з її віддаленістю місця її перебування від суду м. Роздільна.
08.07.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона не заперечувала факт отримання кредиту, але непогодилася з його розміром, оскільки з листопада 2005 року та на день розгляду справи вона є військовозобовязаною, позивачем не було це враховано при отриманні та опрацюванні даних доказів зазначеної пропозиції, не було подано заяви про уточнення позовних вимог з врахуванням даного, а також з врахуванням тієї суми, що вже стягнута з неї на користь позивача. Вважає заявлену суму до стягнення в розмірі 116 431,41грн. Безпідставною, а вимоги такими, в задоволені яких має бути відмовлено. (а.с.78-83).
Представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого він зазначив, що саме відповідач мала вказати у відповідності до вимог положення п.15 ст.14Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка на її думку сума заборгованості вона вважала обгрунтованою, а яка сума не підлягає стягненню на підставі вищезазначеного Закону, направлення відповідачу вимог на узгодження суми заборгованості також не передбачено обовязкового досудового врегулювання спору в межах такої категорії справ. На думку позивача по справі розрахунок повністю відповідає нормам чинного законодавства, з нього зрозуміла сума заборгованості та сума, яка підляга стягненню. (а.с.127-132).
09.07.2020 року відповідачем були надіслані на адресу суда доповнення до відзиву в якому додала, що у період з 24.04.2018 року вона виконувала свої зобовязання за кредитним договором та останній платіж було внесено 01.02.2010 року у розмірі 400грн. Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами згідно графіком платежів, отже вимоги щодо стягнення суми залишку боргу за тілом кредиту у розмірі 9331,19грн., є обгрунтованими, однак позивач не врахував ті суми, які з неї були стягнуті в порядку виконання заочного рішення від 12.12.2018 року по справі №511/1822/18, так як дане рішення перебувало на виконанні за місцем її роботи протягом декілька місяців. Вважає, що проценти та пеня мали б бути нараховані до закінчення строку дії кредитного договору, а саме до 24.04.2010 року. Проте, розрахунок заборгованості здійснено позивачем неналежним чином, щомісячний розрахунок заборгованості відсутній її та суд можливості перевірити реальність нарахованих сум процентів за користування кредитом та пеню станом на 24.04.2010 року.
Представником позивача у відповідь на доповнення до відзиву надіслав до суду письмові пояснення, у відповідності до яких вказав, що позивчем проведено нарахування процентів за користування кредитом, які визначені договором, що підписаний обома сторонами, отже до стягнення заявлені саме «договорні проценти» в розумінні правових позицій Верховного суду. При цьому «розмір та порядок стягнення» цих процентів визначений сторонами кредитного договору саме в цьому договорі, тому позивачем обгрунтовано заявлена до стягнення сума процентів за користування кредитом, додавши до суду повний розрахунок заборгованості ОСОБА_1
10.07.2020 року підготовче судове засідання закрито з призначенням судового розгляду справи по суті.
Представник позивача про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, в своїй заяві до суду підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, надав письмові пояснення виключно з підстав зазначених в позові, а саме щодо умов укладення кредитного договору, Умов і Правил надання банківських послуг, судове засідання просив провести за його відсутністю. (а.с.127-132).
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала частково, просила задовольнити позовні вимоги банку частково та стягнути з неї лише заборгованість по тілу кредиту в розмірі 9331.19грн., так як вона проходить службу в ВСУ за контрактом в особливий період, який діє в Україні, проте банк незаконно у порушення вимог ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей",нараховував проценти, та пеню за користування кредитними коштами, в подадьшому, вважала позов не обгрунитованим та просила відмовити в його задоволенні.
Заслухавши пояснення відповідача та її представника, враховуючи заяви представника позивача, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задовлення позовних вимог за наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач з відповідачем ОСОБА_1 , 24.04.2008 року уклав кредитний договір № РЗ-1/0681/08/1492, згідно якого позивач - кредитна спілка «Перше кредитне товариство» надав їй кредит на суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.
При укладанні цього договору позивач і відповідач, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що закріплено у п. 12.7 зазначеного договору (яка застосовується для загальної та спеціальної позовної давності).
Відповідно до п. 2.1. кредитного договору відповідач зобов`язався повертати кредит на протязі 24 календарних місяців з моменту отримання (тобто, до 24.04.2010 р.) та сплачувати відсотки за узгодженим графіком платежів (додаток №1 до договору).
За прострочення повернення кредитних коштів, п. 9.4. кредитного договору була встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі 1 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів.
Незважаючи на вищевказані умови, відповідач до цього часу не виконала свої зобов`язання, чим грубо порушила умови кредитного договору та вимоги ст. ст. 526, 527 Цивільного кодексу України.
Останній раз відповідач добровільно сплатила гроші за цим кредитним договором 01.02.2010 року у сумі 400 грн. 00 коп., що були зараховані на погашення відсотків (ст. 534 ЦКУ передбачено, що у разі недостатності суми внесеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума зараховується в першу чергу на погашання відсотків за користування позикою, пені, а вже потім сума самої позики).
Відповідно до частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення відповідачем зобов`язання, щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Ухилення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань завдає майнових збитків як Позивачу так і вкладникам-членам кредитній спілці «Перше кредитне товариство», які зробили внески до кредитної спілки і з яких відповідачу було надано кредит.
Сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача, станом на 09.08.2018 року складає 116 431 (сто шістнадцять тисяч чотириста тридцять одна) гривень 41 коп., яка складається з:
-залишку боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) 9331.19грн.;
- заборгованості за відсотками за користування кредитом 42943.52грн.;
-заборгованості по пені за прострочення платежів 64156.70грн.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно п. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України.
Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідач ОСОБА_1 не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобов`язання за вказаним договором не виконувала.
Згідно розрахунку Банку заборгованість ОСОБА_1 перед банком по тілу кредиту складає станом на 09.08.2018 року 9331,19 грн, яку відповідач не заперечує і в цій частині позов підлягає задоволенню та з відповідача належить стягнути на користь Банку вказану суму.
Далі Банк просить стягнути на їх користь заборгованість по відсоткам за користування кредитом розмірі 42943,52 грн.
Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Так, кредитний договір № РЗ-1/0681/08/1492# від 24.04.2008 року передбачає, що «у випадку неповернення суми кредиту в строк, встановлений п. 2.1. цього Договору або частини кредиту в строки згідно Додатку №1, нарахування процентів за користуванням кредитом триває до моменту повернення всієї суми кредиту»
Останні раз відповідач добровільно сплатила гроші за цим кредитом договором 01.02.2010 року у сумі 400грн., що були зараховані на погашення відсотків(ст. 534 ЦПК передбачено, що у разі недостатності суми внесеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі, ця сума зараховується в першу чергу на погашення відсотків за користування позикою, пені, а вже потім сума самої позики).
Розрахунок заборгованості по відсоткам позивачем проведено за період з травня 2009 року по серпень 2018 року і складає 42943,52 грн. та вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Відповідач заперечував проти стягнення з неї відсотків за користування кредитом з огляду на наступне.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17.11.2005 року знаходиться на військовій службі. З 15.10.2012 року по день розгляду справи, являється військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 м. Могилів Подільський, Витягом з послужного списка та службовим посвідченням серії НОМЕР_2 (дійсне до 31.12.2023 року).(а.с.129;130).
Далі судом встановлено, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації » набув чинності 08.06.2014 року, яким внесено зміни до ст.14 п.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Так пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що сфера дії цього закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Крім цього, Верховним судом однозначно сформульована правова позиція щодо тлумачення поняття "особливий період" у постановах, прийнятих протягом лютого-квітня 2018 року та установлено, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Відтак, ОСОБА_1 підпадає під категорію осіб, на яких поширюється дія ст.14 п.15 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває на час дії кредитного договору від 03.07.2015 року (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №306/1157/15-ц, у постанові від 30 травня 2018 року у справі №521/12726/16-ц).
Оскільки, ОСОБА_1 з 17.11.2005 року проходить військову службу, то саме з 2015 року для позивача діє передбачена п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заборона нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції за невиконання кредитних зобов`язань.
Так нарахування пені відображено в розрахунку заборгованості, наданого до позову, та розмір пені складає 4 156,70 грн.
При цьому суд вважає, що не ґрунтуються на законі вимоги відповідача щодо розрахунку пені відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, так як даний Закон регулює правовідносини між платниками та одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а тому даний закон не поширюється на дані правовідносини, відтак в даному випадку умови нарахування пені регулюються умовами укладеного кредитного договору.
Судом встановлено, що в період з 01.02.2013 року пеня за користування кредитом ОСОБА_1 банком не нараховувалась, а тому підстав для зменшення суми пені, заявленої до стягнення Банком не має.
Відповідно до постанови від 23.05.2018 по справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.
Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 95 754,51 грн, в тому числі: - залишку боргу за тілом кредиту(основне зобов`язання) 9 331.19грн.; - заборгованості за відсотками за користування кредитом 22 266,62грн.; - заборгованості по пені за прострочення платежів 64 156.70грн.
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в сумі гривні по оплаті судового збору, понесені позивачем (а.с.1), підлягають стягненню на його користь з відповідача.
Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір за позовом майнового характеру у розмірі 1762 гривень, сплату якого позивачу було відстрочено до ухвалення рішення на підставі ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.11.2018 року (а.с.43).
Так, відповідно до роз`яснень, викладених в п.п.31, 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі - частина перша статті 82 ЦПК), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору при ухваленні судового рішення.
У разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України.
Керуючисьст.ст.4, 10, 12, 13, 76,81, 83, 95, 133,258, 259, 263,265, 268, 272, 273,354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , уродженки с. Митинці Хмельницького району Вінницької області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 01.02.2007 року Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області, на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство», юридична адреса: 65020, м. Одеса, вул. Базарна, 104, (, МФО 328823, р/р НОМЕР_5 у філії «ОРУ» Банку «Фінанси та кредит». ТОВ, суму заборгованості за кредитним договором № РЗ-1/0681/08/1492 від 24.04.2008 року в розмірі 95 754,51 гривен, у тому числі:
- залишку боргу за тілом кредиту(основне зобов`язання) 9 331.19грн.;
- заборгованості за відсотками за користування кредитом 22 266,62грн.;
- заборгованості по пені за прострочення платежів 64 156.70грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , уродженки с. Митинці Хмельницького району Вінницької області, паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 01.02.2007 року Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , в рахунок держави судовий збір в розмірі 1 762.00 гривен (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривен).
Реквізити для зарахування до державного бюджету:
отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106
код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783,
банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
рахунок отримувача: UА0026001
код класифікації доходів бюджету: 22030106,
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 03.08.2020 року.

Суддя О. В. Іванова