УХВАЛА

24 січня 2020 року

м. Київ

справа № 203/1505/19

провадження № 61-983ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Бур`янським Андрієм Вікторовичем, на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості по аліментам та пені,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини в сумі 40 824 грн та пені за прострочення сплати аліментів в сумі 40 824 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 10 квітня 2017 року по 08 квітня 2019 року в сумі 40 824 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2019 року залишено без змін.

09 січня 2020 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Бур`янський А. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська від 02 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд.

Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено в сумі 2 102 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»).

Ціна позову у справі № 203/1505/19 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом

на 01 січня 2020 року.

Отже для цілей ЦПК України справа № 203/1505/19 є малозначною.

Адвокат Бур`янський А. В., як представник ОСОБА_1 , вважав, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема в частині можливості стягнення пені за час коли рішення суду про стягнення аліментів не набрало законної сили, а крім того справа має виняткове значення для відповідача.

Натомість, Верховним Судом не встановлено обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які дають підстави для оскарження судового рішення у малозначній справі, зокрема судом не встановлено, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та/або що справа має для виняткове значення для

ОСОБА_1 .

Сама по собі незгода відповідача із оскаржуваними судовими рішеннями не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановивши, що за відповідачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 40 824 грн, а неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за заявлений позивачем період становить 164 093, 04 грн, апеляційний суд погодився із рішенням суду першої інстанції, яким стягнуто із ОСОБА_1 пеню в розмірі, що не перевищує 100% заборгованості по аліментам.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 203/1505/19.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.

Отже касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; віднесення справи до категорії малозначних було передбачуваним; справа розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлена, а тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Бур`янським Андрієм Вікторовичем, на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у цивільній справі № 203/1505/19.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович