Справа № 644/5483/19
н/п 2/644/503/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю:

секретаря судового засідання Трач М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача адвокатів: Калугіна О.Ю., Рижкова І.П.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Брек Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської ради про усунення особи від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , Харківської міської ради та просила: усунути ОСОБА_2 від права на спадкування спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 із 2010 року по 20 грудня 2018 року; визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру

АДРЕСА_1 та однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки є сином померлого. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, до складу якого входять двокімнатна картира

АДРЕСА_1 та однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , які спадкодавець отримав у спадок після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , але право власності не встиг оформити за життя.

ОСОБА_1 вказує, що у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 звернулася до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, направивши 20.06.2019 року поштою відповідну заяву. Також зазначає, що починаючи з 2009 року вона мешкала без реєстрації разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , однією сім`єю, вони вели спільне господарство, спільний бюджет. Із ОСОБА_3 мали фактичні шлюбні відносини, без реєстрації шлюбу. Враховуючи поганий стан здоров`я, як ОСОБА_4 так і ОСОБА_3 постійно особисто здійснювала догляд за ними, сплачувала усі комунальні платежі. Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 особисто за власні кошти займалася їх похованням.

Про спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_3 їй нічого не було відомо, так як минуле життя ОСОБА_3 ніколи не обговорювалося, жодні родичі ніколи за час спільного проживання до нього не звертались, не приїжджали та не цікавилися його життям та здоров`ям.

ОСОБА_2 підлягає усуненню від права на спадкування, оскільки ухилявся від надання допомоги ОСОБА_3 , який постійно хворів та фактично знаходився у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги.

ОСОБА_2 та представником відповідача Харківської міської ради подані відзиви на позов, в яких останні просять відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та недоведенністю.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки є сином померлого. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, до складу якого входять двокімнатна картира

АДРЕСА_1 та однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , які спадкодавець отримав у спадок після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , але право власності не встиг оформити за життя.

З відповіді наданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. позивачу ОСОБА_1 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявами про прийняття спадщини до нотаріусів у встановлений законом строк звернулася позивач та син померлого ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_3 заповіту не склав, а тому спадкування належного йому майна повинно відбуватися за законом.

Спадкоємцем за законом першої черги, після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_2 інших спадкоємців немає.

У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно частин першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У частині першій статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували потребу спадкодавця ОСОБА_3 в допомозі відповідача ОСОБА_2 , як і факт ухилення ОСОБА_2 від надання такої допомоги.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_5 , допитаного в судовому засіданні за клопотанням представника позивача, який перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_3 і відповідно до матеріалів справи безпосередньо займався його похованням, померлий ОСОБА_3 фактично до дня смерті почував себе, на свій вік, нормально. Мав достатній дохід для того, щоб забезпечувати себе усім необхідним. Щодо стосунків з сином спілкувався неохоче, однак думок щодо позбавлення сина спадщини не висловлював.

Аналогічні показання надала і свідок ОСОБА_6 , яка є хресною ОСОБА_7 , а також проживала поряд з будинком ОСОБА_3 і періодично його бачила на вулиці і спілкувалася з ним.

Згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій».

Позивачем не доведені належними доказами умови, передбачені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом.

Щодо встановлення факту проживання позивача та спадкодавця ОСОБА_3 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

Позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилалається в позові не є такими з якими закон повязує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Під час судового розгляду, лише єдиним свідком ОСОБА_5 , підтверджено ту обставину, що позивач проживала тривалий час зі спадкодавцем. Інші, заявлені сторонами у справі свідки, повідомили суду, що особа позивача їм не відома.

Інших доказів на підтвердження даного факту суду не надано, а сам по собі факт спільного проживання, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

До посилань позивача, як на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, на наявність у неї оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно та наявність квитанцій про оплату комунальних послуг, суд ставиться критично, так як під час розгляду справи встановлено, що після смерті ОСОБА_3 у неї залишилися ключі від квартир і вона мала безперешкодний доступ до вказаних документів.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є похідними від вимог про усунення спадкоємця від спадкування та встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то вони також не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 82, 83, 95, 141, 263-265 ЦПК, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської ради про усунення особи від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем та визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга, згідно до перехідних положень, подається до суду апеляційної інстанції через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 31.07.2020 року.

Суддя: А. К. Сітало