ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/851/20 Справа № 199/1066/19 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства "Акбарс" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019 року у справі за позовом приватного підприємства «Акбарс» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

07 лютого 2019 року ПП "Акбарс" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Просило стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 19377 грн. та збитки за складання висновку експерта в розмірі 2860 грн. (а.с.2-6).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2019 року в задоволенні позову ПП "Акбарс" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовлено повністю (а.с.107-112).

Не погодившись з рішенням суду, ПП "Акбарс" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.116-121).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 17.03.2011 р., серія НОМЕР_2, ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення НОМЕР_1 , яке знаходиться на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення НОМЕР_1 зареєстровано КП «ДМБТІ» 12.04.2011, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 12.04.2011.

Майнові права позивача на зазначене вище приміщення НОМЕР_1 підтверджуються договором оренди № 9 від 11.11.2016, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та позивачем.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2017, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В.

30.05.2017 між приміщенням НОМЕР_1, в якому розташована аптека та квартирою АДРЕСА_3 мала місце аварійна ситуація, внаслідок якої відбулось залиття стін та стелі приміщення НОМЕР_1, що розташоване на першому поверсі, що підтверджується актом від 30.05.2017 (а.с. 24) та додатком до нього (а.с. 25).

Згідно з висновком будівельно-технічного експертного дослідження №887/09-18 від 10.10.2018 (а.с. 17-23), дослідження проводилося 13.09.2018 судовим експертом Харченком В.В. становить 8090,00 грн., витрати на оплату висновку експерта складають 2860грн.

Відповідно до акту списання б/н від 30.05.2017 ПП «Акбарс», одинадцять предметів на загальну суму 11287,00 грн. підлягають списанню та вилученню з обліку через їх непридатність в результаті залиття водою (а.с. 28).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачем не виконаний обов`язок доказування розміру завданої відповідачем шкоди, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (ст. 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Зазначений обов`язок з боку відповідача не виконаний.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.. 11 Цивільного Кодексу.

Правильними є висновки суду першої інстанції, що саме на кредитора покладається тягар доказування розміру збитків, утім, позивач, в особі представників, пояснюючи про відновлення приміщень аптеки після залиття у 2017 році та не надавши на підтвердження проведеного ним ремонту жодного доказу, не скористався в повному обсязі наданими йому ЦПК України правами, зокрема, не клопотав про забезпечення доказів, не скористався правом заявлення клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення із розміром тих витрат, які були понесені ним при відновленні пошкодженого в результаті залиття майна.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 10.10.2018 є неналежним доказом визначення розміру збитків, оскільки в ньому визначені ймовірні витрати, які мусить понести позивач, тоді як в даній справі, з урахуванням встановленого судом факту відновлення майна позивача одразу після його залиття та продовження комерційної діяльності аптечного пункту, позивач має право на відшкодування фактичних витрат, які поніс в результаті такого відновлення. А наданий позивачем кошторис не спростовує наведених вище висновків суду, оскільки не є належним доказом понесених фактичних витрат позивача.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції відхилив, як доказ, акт списання від 30.05.2017 непридатних товарів на суму 11287 грн., оскільки суду першої інстанції не було надано доказів проведення інвентаризації зіпсованого товару, що передбачено п. 7 розд. 1 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 та п. 12 Порядку подання фінансової звітності, який затверджений Постановою КМУ № 419 від 28.02.2000 р.), також не надано доказів зіпсування меблі саме в наслідок залиття.

До апеляційної скарги апелянтом додано інвентаризаційний опис і протокол інвентаризаційної комісії. Причину, через яку такі документи не були надані до суду першої інстанції, апелянт зазначив, що відповідач у відзиві не посилався на неналежність такого доказу, а суд під час розгляду справи це питання не досліджував.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачем не виконаний обов`язок доказування розміру завданої відповідачем шкоди передбачений чинним законодавством в визначені строки, а посилання в апеляційній скарзі, що питання про надання інвентаризаційного опису не піднімалося в суді першої інстанції є безпідставним.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дослідив та надав належну оцінку поданим доказам, з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звернення з позовною заявою є передчасним та апелянт не позбавлений права, у разі надання доказів на підтвердження розміру збитків звернутися до суду з відповідним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Акбарс" - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді