Справа № 296/604/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судових засідань Світко Т.І.,

представників відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просить: поновити термін звернення до суду; визнати бездіяльність начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. щодо розгляду заяв ОСОБА_3 від 16.10.2017 та 14.12.2017 року; визнати незаконним не призначення ОСОБА_3 на посаду начальника Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області згідно поданих заяв від 06.10.2017 та 14.12.2017 року; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області розглянути заяви ОСОБА_3 від 06.10.2017 та 14.12.2017 року в установленому законом порядку; визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. від 14.12.2017 року №384-к яким призначено на посаду виконуючого обов`язки начальника Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Мельника І.С.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював на посаді начальника Коростишівського відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України правонаступником якого став Фонд соціального страхування України з 23.04.2014 року. За погодженням директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Баженкова Є.В., відповідно до наказу начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. №14-к від 29 червня 2017 року з 01 серпня 2017 року був призначений на посаду начальника Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області за переводом. 29 червня 2017 року начальником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленком ОСОБА_4 .А ОСОБА_5 з позивачем було укладено контракт, який діяв до 14.12.2017 року відповідно до п.6.1. За п. 5.6. контракту, за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладено новий контракт. 05.10.2017 року позивач отримав повідомлення про можливе звільнення з 14.12.2017 року, в якому зробив відмітку про подання заяви на продовження контракту, а 06.10.2017 року позивач написав на ім`я начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. заяву з проханням продовжити контракт. Проте, 07.12.2017 року начальником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленком А.А. видано наказ №370-к, яким з 14.12.2017 року позивача звільнено з роботи в зв`язку з закінченням контракту, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. В наказі жодним чином про подання 06.10.2017 заяви про продовження контракту, та причини не врахування даної заяви не вказано. 14.12.2017 року позивач написав на ім`я начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. заяву з проханням продовжити виконання обов`язків до погодження кандидатури кадровою комісією, яку відповідачем не розглянуто. Також 14.12.2017 року наказом №384-к на посаду виконуючого обов`язки начальника Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області був призначений заступник начальника Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Мельник І.С., посада якого скорочувалась, про що свідчить відповідь надана позивачу відповідачем на запит на публічну інформацію. Позивач вважає, що відмова відповідача у прийнятті на роботу відповідно до поданих заяв від 06.10.2017 року та 14.12.2017 року являється незаконною, оскільки він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці ніж ОСОБА_6 , а також має більш тривалий безперервний стаж роботи. Крім того зазначив, що призначення на попередню посаду ОСОБА_6 здійснено без погодження з директором виконавчої дирекції Фонду. Наголосив, що після звільнення всі інші начальники відділень управління в Житомирській області були перепризначені на займані посади і саме цей факт являється підтвердженням права позивача на призначення на посаду відповідно до поданих заяв від 06.10.2017 та 14.12.2017. Також вказав, що зазначення в контракті терміну дії до 14.12.2017 року суперечить п. 3 Положення №203, а тому являється нікчемним, та являється підтвердженням права позивача на призначення на посаду відповідно до поданих заяв від 06.10.2017 та 14.12.2017 року. Крім того вказав, що помилявся щодо предмету порушеного права щодо не призначення на посаду та позивався до суду щодо незаконності звільнення, а тому позову щодо незаконності неприйняття на роботу не пред`являв. Зауважив, що суд в Україні відмовив позивачу в позовних вимогах у справі №280/1779/11, ЄСПЛ 28.11.2019 року визнав заяву від 26.09.2019 року неприйнятною, про що надіслав повідомлення 02.12.2019 року, яке позивач отримав 02.12.2019 року, у зв`язку з чим просить суд поновити термін звернення з позовом до суду.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 14.02.2020 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_3 , який також є представником третьої особи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та третьої особи. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити (а.с.140-141).

Заявою від 20.03.2020 позивач просить заяву про закриття провадження залишити без розгляду, оскільки позовні вимоги у даному провадженні нетотожні заявленими у справі №280/1779/17 (а.с.83-84, 87-88).

У відповіді на клопотання відповідача від 06.03.2020 позивач також вказав, що позовні вимоги у даному провадженні нетотожні (а.с.115-116).

У відповіді на відзив від 01.04.2020 позивач зазначає, що він позивався до суду з позовом щодо незаконності звільнення, а позову щодо незаконності неприйняття на роботу не пред`являв. Відповідач у відзиві помилково вважає, що позивачем оскаржується звільнення за закінченням контракту. Крім того, 02.10.2017 року не може бути відповіддю на заяву від 06.10.2017, як і звільнення 14.12.2017 року по закінченню контракту не може бути відповіддю на заяву від 14.12.2017 про продовження виконання обов`язків до погодження кандидатури кадровою комісією, що як вже вказувалося суперечить ст.ст. 22,42 КЗпП України та іншим нормам матеріального права. Представник відповідача у відзиві не спростував доводів позовної заяви, не надав доказів як визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, а саме: які підтверджують заперечення щодо бездіяльності начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області ПавленкаА.А., щодо розгляду заяв ОСОБА_3 від 06.10.2017 та 14.12.2017; які підтверджують заперечення щодо зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області розглянути заяви ОСОБА_3 від 06.10.2017 та 14.12.2017 року в установленому законом порядку; які підтверджують заперечення щодо визнання незаконним наказу начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. від 14.12.2017 року №384-к про призначення на посаду виконуючого обов`язки начальника Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Мельника І.С. та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, як визначено п. 5 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, тому позивач просить суд вимоги відповідача відхилити (а.с.101-107).

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні вказала, що провадження по справі підлягає закриттю, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду та щодо даного предмету спору вже приймалось рішення суду. Також вказала, що позивач працював за контрактом, строк дії якого не продовжувався та позивач ознайомився про це під підпис.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні вказала, що провадження по справі підлягає закриттю, оскільки даний спір вже було вирішено іншим судом.

06.03.2020 в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Прокопчук В.В. звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі.

Обґрунтовуючи дане клопотання вказав, що позивачем пропущено термін звернення до суду, який встановлений ст. 233 КЗпП України, оскільки звільнення відбулося 14.12.2017 року. Також зазначив, що Коростишівським районним судом Житомирської області було ухвалено рішення з приводу спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (а.с.55-58).

У відзиві на позовну заяву від 13.03.2020 в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Прокопчук В.В. просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що позивачем пропущений термін звернення до суду, який встановлений ст. 233 КЗпП України, оскільки звільнення відбулося 14.12.2017 року. Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. щодо розгляду заяв ОСОБА_3 від 16.10.2017 та 14.12.2017 року зазначає, що листом від 02.10.2017 року позивача повідомлено про закінчення дії контракту з 14.12.2017 року, тобто заяви фактично розглянуті, контракт з позивачем не продовжений. Окрім того, 14.12.2017 позивач вже був звільнений з посади керівника відділення, а тому твердження позивача з приводу бездіяльності у діях відповідача є безпідставним. Щодо позовної вимоги про визнання незаконним не призначення ОСОБА_3 на посаду і зобов`язання Управління розглянути заяви ОСОБА_3 від 06.10.2017 та 14.12.2017 року зазначає, що цей факт був встановлений судом та надано правову оцінку таким діям відповідача у попередньому трудовому спорі по справі 280/1779/17. Доводи позивача не знайшли свого підтвердження, залишилися не доведеними, а відтак не підлягали задоволенню. Позовна вимога позивача з приводу скасування наказу про призначення в.о. начальника Коростишівського відділення Управління Мельника І.С. є безпідставною, оскільки право позивача в даному випадку не порушено і йому не належить. Крім того, твердження позивача щодо порушення відповідачем ст. 42 КЗпП України є безпідставними, оскільки в даному випадку позивач працював за контрактом термін дії якого з 01.08.2017 по 14.12.2017 та був звільнений на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (а.с.75-79).

У запереченнях від 06.04.2020 в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Прокопчук В.В. зазначив аналогічні підстави що і у відзиві на позовну заяву від 13.03.2020 (а.с.117-119).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно наказу начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. №14-к від 29.06.2017 року був прийнятий на посаду начальника Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 01.08.2017 року (а.с.15).

29.06.2017 року між начальником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленком А.А. та ОСОБА_3 було укладено контракт (а.с.16-23).

Відповідно до п. 6.1. Розділу 6 контракту, вказано термін дії контракту, а саме з 01.08.2017 р. до 14.12.2017 р.

Листом №09-844 від 02.10.2017 року ОСОБА_3 повідомлено, що строк дії контракту закінчується 14.12.2017 року та його попереджено про припинення трудових відносин (а.с.24).

Разом з тим, 06.10.2017 року ОСОБА_3 звернувся з заявою про продовження терміну дії контракту (а.с.25).

Проте, наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. №370-к від 07.12.2017 ОСОБА_3 звільнено з посади начальника Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області 14.12.2017 року у зв`язку із закінченням строкового трудового договору (контракту) згідно п. 2 статті 36 КЗпП України (а.с.26).

Як вбачається, з даним наказом ОСОБА_3 ознайомлений 08.12.2017 року.

Крім того, 14.12.2017 року ОСОБА_3 звернувся з заявою, в якій просив продовжити виконання обов`язків до погодження кандидатури кадровою комісією (а.с.27).

Листом №10-842 від 26.04.2019 ОСОБА_3 повідомлено, що заступник начальника Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області був призначений на посаду виконуючого обов`язки начальника Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на підставі заяви від 14.12.2017 та наказу №384-к від 14.12.2017 року (а.с.28).

Відповідно до ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Статтею 5 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України:

вільний вибір виду діяльності;

безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб;

надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам державних вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладів;

безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в навчальних закладах або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії;

компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв`язку з направленням на роботу в іншу місцевість;

правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення з позовом було подання позивачем заяв 06.10.2017 року про продовження терміну дії контракту та від 14.12.2017 року, в якій позивач просив продовжити виконання обов`язків до погодження кандидатури кадровою комісією.

Вказані заяви були також підставою для звернення з позовом до Коростишівського районного суду Житомирської області.

Так, рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 07.03.2018 року у справі №280/1779/17, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області та постановою Верховного суду, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання бездіяльності начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. щодо розгляду заяви ОСОБА_3 від 06.10.2017 року, визнання незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення із займаної посади від 07.12.2017 року, поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, стягнення середньомісячної заробітної плати відмовлено повністю.

Хоча позивач вказую, що вказані заяви не були розглянуті, що свідчить про необґрунтовану відмову у прийнятті на роботу, суд зважаючи на їх зміст та обставини справи вважає, що такі заяви стосуються питання незаконності звільнення, що досліджувалося судом у справі №280/1779/17. Зокрема, позивач просив продовжити контракт та погодити виконання обв`язків начальника. Тобто, у вказаних заявах не йшлося про прийняття на роботу.

Зокрема судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що не є бездіяльністю начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. щодо розгляду заяви ОСОБА_3 від 06.10.2017 року, оскільки відповідач листом від 02.10.17 повідомив позивача про закінчення дії контракту 14.12.17, контракт з позивачем не продовжений, а останній звільнений з посади керівника відділення, а тому бездіяльності у діях відповідача не вбачається. Оскільки позивач у позові щодо оскарження незаконності свого звільнення обґрунтовував його також з посиланням на заяву 14.12.2017 року, суди надавали таку оцінку в сукупності, незважаючи, що позивач у справі №280/1779/17 просив визнати бездіяльність лише з приводу розгляду заяви від 06.10.17.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд погоджується з обставинами щодо відсутності підстав для визнання бездіяльності начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України вЖитомирській області Павленка А.А. щодо розгляду заяв ОСОБА_3 від 06.10.17 та від 14.12.17.

Суд не бере до уваги посилання позивача на положення ст. 1, ст.15 та ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", оскільки вбачається, що заяви подавалися в межах трудових правовідносин, в межах чинного на той момент контракту, з метою продовження його дії.

Суд також не бере до уваги посилання на положення ст. 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця, яка була ратифікована Верховною Радою України постановою від 04.02.1994р., оскільки стосується припинення трудових відносин, а не прийняття на роботу (відмови у прийняття).

З цих же підстав, суд не бере до уваги доводи позивача, які обґрунтовуються з посиланням позивача на положення ст. 42 КЗпП України, оскільки вказана стаття не регулює питання прийняття на роботу.

Не погоджується суд також з доводами позивача щодо безпідставності відмови у прийнятті на роботу з підстав невідповідності строку контракту вимогам вказаним в п.3 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при прийнятті на роботу, затвердженого постановою КМУ від 19 березня 1993 р. №203, оскільки такою підставою можливо обґрунтовувати оскарження припинення трудових відносин, у зв`язку із закінчення строку контракту.

З аналогічних підстав судом не беруться до уваги посилання позивача на положення п. 5 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників затверджених Постановою КМУ від 19 березня 1994 р. № 170. При цьому суд звертає увагу, що пункт 24 Положення вказує на умову продовження контракту - угоду сторін.

Наявність згоди директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_7 від 01.08.20107р. на призначення ОСОБА_3 на посаду начальника Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області також не може бути підставою задоволення позову в частині визнання незаконним не призначення позивача на посаду, оскільки дію такої згоди не можна вважати безстроковою, оскільки вона вичерпується таким призначенням, яке мало місце 01.08.2017р. Тобто нове призначення потребує нової згоди.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач з наведених вище підстав не довів наявність обставин передбачених ст. 22 КЗпП України для задоволення позову. Посилання в позові на безпідставне призначення особи на посаду, на яку претендував позивач без надання доказів в підтвердження віднесення позивача до осіб, які підлягають обов`язковому прийняттю на роботу незалежно від наявності інших кандидатур, не може бути підставою для задоволення позову.

Крім того, контракт від 29.06.2017р. не містив умов про переважне право позивача на укладання контракту на новий строк або його продовження; вимог щодо підстав для відмови у його продовженні, або надання роботодавцем відповіді щодо причин не призначення працівника на новий строк (укладання нового контракту).

Відповідно незадоволення вимог в цій частині виключає можливість задоволення позову щодо визнання незаконним та скасування наказу від 14.12.2017 року №384-к яким призначено на посаду виконуючого обов`язки начальника Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Мельника І.С.

Крім того, таку вимогу суд вважає передчасною, оскільки можливе задоволення позову щодо визнання незаконним не призначення ОСОБА_3 та зобов`язання відповідача розглянути заяву від 06.10.17 та від 14.12.17, не є підставою для скасування наказу про призначення, оскільки не відомий результат розгляду таких заяв, відповідно відсутні підстави вважати, що на момент розгляду справи наказ №384-к від 14.12.17 порушує права позивача, а рішення у справі впливає на права та обов`язки ОСОБА_6 .

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Тобто, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Позивач просить поновити пропущений строк звернення з поважних причин, а саме, що він помилявся щодо предмету порушеного права щодо не призначення на посаду та позивався до суду щодо незаконного звільнення. Суд в Україні відмовив позивачу в позовних вимогах у справі №280/1779/11, ЄСПЛ 28.11.2019 року визнав заяву від 26.09.2019 року неприйнятною, про що надіслав повідомлення 02.12.2019 року, яке позивач отримав 02.12.2019 року.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Суд не вважає наведені позивачем причини пропуску строку поважними.

При цьому суд враховує, що про відмову у продовженні строку контракту та про своє звільнення позивач дізнався 08.12.2017 року ознайомившись з наказом про звільнення. Обравши відповідний спосіб захисту позивач оскаржував тривалий час своє звільнення, в т.ч. звертався ідо ЄСПЛ. Суд зазначає, що лише після відмови у прийнятті заяви Європейським судом з прав людини позивач звернувся до суду з новим позовом сформувавши новий предмет та змінивши обґрунтування обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги встановлений тримісячний строк звернення до суду, дату виникнення права на звернення (з 08.12.17), момент звернення до суду з позовом 08.01.20), обставини справи, зважаючи на те, що у справі №280/1779/11 не вказувалося про невірно обраний спосіб захисту порушеного права, з огляду на те, що позивач є також головою громадської організації метою та завданнями якої є захист інтересів членів організації та громадян, що свідчить про компетентність позивача в питаннях широкого кола життя суспільства, в т.ч. юриспруденції та охорони прав, суд не знаходить підстав вважати, що позивач не міг звернутися до суду з даним позовом раніше, і що наведені ним причини пропуску строку звернення з позовом є поважними.

Разом з тим, в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку недоведеністю позовних вимог, що відповідає висновку Верховного Суду України зробленому у постанові від 05.07.2017р. у справі 758/9773/15-ц.

Щодо посилань відповідача на наявність підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з однаковим предметом спору у даній справі та у справі №280/1779/17, то суд не погоджується з таким твердження. Згідно п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Вбачається, що предмет у справі №296/604/20 та у справі №280/1779/17 відрізняється. При цьому вимога про визнати бездіяльність начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Павленка А.А. щодо розгляду заяв ОСОБА_3 від 16.10.2017 та 14.12.2017 року заявлена з підстав оскарження такої бездіяльності щодо не призначення позивача на посаду на новий строк, а не з підстав його звільнення. Хоча за своєю суттю ці обставини є подібними підстав для закриття провадження у справі не вбачається.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 21, 232, 233, 234, 235, 237 КЗпП України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-78, 81, 89,141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, місцезнаходження за адресою: м. Житомир, майдан Корольова, 2, .

Третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», місцезнаходження за адресою: м. Коростишів, вул. Гагаріна, 48, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складення повного судового рішення: 14.07.20.