ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

боржника ОСОБА_2 ,

головного державного виконавця Костецького М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень головного державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Костецького М.М. про зупинення вчинення виконавчих дій, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень головного державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу ДВС ЦМ УМЮ України (м. Київ) Костецького М.М. про зупинення вчинення виконавчих дій.

20 січня 2020 року через канцелярію суду боржником ОСОБА_2 подано клопотання про закриття провадження у даній справі.

Клопотання мотивовано тим, що дана скарга не підлягає розгляду в порядку ЦПК України, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» відноситься до компетенції адміністративних судів, а тому просив суд закрити провадження у справі та роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення до належного суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_2 подане клопотання підтримав, просив суд закрити провадження у справі.

Стягувач ОСОБА_1 та головний державний виконавець Костецький М.М. в судовому засіданні проти клопотання заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі Закон), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За нормами ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України встановлено судовий контроль за виконанням судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В свою чергу ч. 2 ст. 74 Закону передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця Костецького М.М. та скасувати постанови від 01.11.2019 про зупинення вчинення виконавчих дій, у виконавчих провадженнях: № 56469413, № 49180169, № 56469748, № 56469975, № 56470209, № 56470474, № 56470816, № 58305852, № 58392628, які було об`єднано у зведене виконавче провадження під номером № 56965120.

З матеріалів виконавчого провадження, наданих головним державним виконавцем Костецьким М.М. вбачається, що всі виконавчі провадження стосуються рішень суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, які прийняті в порядку цивільного судочинства.

В п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що відповідно до статей 28, 41, 89 Закону «Про виконавче провадження» при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов`язаних із організацією та проведенням виконавчих дій. Враховуючи, що відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження", частини другої статті 384 ЦПК України рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, та керуючись змістом статті 383 ЦПК України, справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до розгляду в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з викладеними обставинами, суд дійшов висновку, що клопотання боржника ОСОБА_2 про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки розгляд даної скарги підлягає в порядку цивільного законодавства та відноситься до підсудності Фастівського міськрайонного суду Київської області, а саме до суду який розглянув справу, як суду першої інстанції та який видав виконавчий документ.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 255, 258, 260, 353, 447, 448 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні ОСОБА_2 про закриття провадження у справі № 381/4244/19 за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень головного державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Костецького М.М. про зупинення вчинення виконавчих дій, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Осаулова Н.А.

Повний текст виготовлено 24.01.2020 р.