КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 759/19131/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: П`ятничук І.В.

28 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням збільшених позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий період на повнолітнього сина ОСОБА_3 на час навчання з 19.06.2017 по 14.12.2017 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 750 грн. щомісячно на загальну суму 10 290,31 грн. та на час навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно з 14.12.2017 до досягнення сином 23 річного віку.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за минулий період з 19.06.2017 по 14.12.2017 у розмірі 10 290,31 грн. з розрахунку 1 750 грн. на місяць. Стянуто з ОСОБА_2 аліменти на час навчання на користь ОСОБА_1 на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 грн. щомісячно з 15.12.2017 по 12.11.2018. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення аліментів на час навчання за період з 15.12.2017 по 12.11.2018 скасувати та в цій частині ухвалити нове про встановлення розміру - 2 000 грн. щомісяця. Посилається на неповне з`ясування та невідповідність висновків суду обставинам справи, не дослідження належним чином доказів та не надання їм оцінки, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що сума аліментів визначена з урахуванням рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року, яким сума аліментів доки син навчається встановлена 1 750 грн. та зважала на підняття цін.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3208/2020
Звертає увагу на сплату аліментів відповідачем іншому молодшому сину та наявності хронічної невиліковної важкої хвороби у дитини позивача, який закінчує навчання та потребує допомоги.

Зазначає на відсутність доказів в матеріалах справи про знаходження на утриманні відповідача батька пенсіонера.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що сплачує аліменти на неповнолітнього сина, має хронічні захворювання та батька пенсіонера.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. Подала до суду клопотання, в якому підтримала вимоги апеляційної скарги, просила слухати справу за її відсутності.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції оцінював зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховував те, що позивачкою надано суду докази того, що нею вжито заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їхньої сплати, а тому суд визнає позовні вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час обґрунтованими, які підлягають задоволенню.

Беручи до уваги пояснення відповідача, щодо його стану здоров`я, сімейних обставин, сплати аліментів на другого сина, суд вважав за можливе позовні вимоги в частині сплати аліментів на час навчання задовольнити частково, та стягнути їх в розмірі 1 000 грн. щомісячно з 15.12.2017 по 12.11.2018.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за минулий період з 19.06.2017 по 14.12.2017 не оскаржується, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.1995, який було розірвано 20.12.2001 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 5).

За час подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_2 сторін народився син ОСОБА_3 (а. с. 6).

Згідно копії виписки з історії хвороби від 21.11.2017 ДКЛ № 15 ОСОБА_3 встановлено діагноз: «Вірусний хронічний гепатит «В»…», після якого при досягненні повноліття надали статус інваліда з дитинства (а. с. 7, 8).

13.01.2017 Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього та стягнення аліментів за минулий період задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за минулий період з 13.11.2013 по 09.02.2015 у розмірі 14 921,41 грн. та аліменти на час навчання, у розмірі 1 750 грн. щомісячно з 10.02.2015 по 28.02.2017 (а. с. 9-12).

Отримавши ступінь бакалавра, ОСОБА_3 згідно укладеного попереднього договору № 499ззм-2017 з Київським національним торговельно-економічним Університетом від 19.06.2017 проходив курси підготовчі для вступу до вищого учбового закладу, після укладання даного договору позивач сплатила на рахунок даного навчального закладу 6170 грн. як плату за навчання. Після іспитів, які успішно здав ОСОБА_3 , було укладено договір про навчання №1612з/8к-2017 від 21.08.2017 із закінченням терміну навчання в грудні 2018 року, згідно якого 19.01.2018 позивач сплатила ще 6 170 грн. та 09.08.2018 - 5 659 грн. 98 коп. (а. с. 13, 14, 16-18, 61, 131).

Встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 48), та відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2017 (а. с. 40).

Суду надана відповідачем медична документація щодо стану здоров`я відповідача, яка також свідчить про наявність хронічних хвороб у останнього (а. с. 41-44) та квитанції щодо придбання медичних препаратів відповідачем (а. с. 45,46).

Згідно до наданого суду пенсійного посвідчення батько відповідача ОСОБА_6 є пенсіонером за віком (а. с. 49).

Згідно відповіді від 10.01.2014 відповідачем позивачці було надано згоду сплачувати аліменти після досягнення сином повноліття (а. с. 20).

Листом 20.04.2017 позивачка повторно звернулася до відповідача із повідомленням складного лікування сина, наміру вступу до вищого навчального закладу та прохання щодо виконання наданої обіцянки вищезгаданим листом від 10.01.2014 (а. с. 24).

ОСОБА_1 зазначає, що декілька разів зверталася у письмовому вигляді до відповідача з проханням у подальшому сплачувати аліменти після досягнення сином повноліття, на що відповідач відповів згодою, але в дійсності так і не виконує своєї обіцянки.

На даний час дитина навчається, а тому потребує додаткових коштів як на оплату навчання так і для утримання дитини, придбання продуктів харчування, ліків.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Згідно зі статтею ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій встановлено, що син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

ОСОБА_3 згідно укладеного попереднього договору № 499ззм-2017 з Київським національним торговельно-економічним Університетом від 19.06.2017 проходив курси підготовчі для вступу до вищого учбового закладу, після укладання даного договору позивач сплатила на рахунок даного навчального закладу 6170 грн. як плату за навчання. Після іспитів які успішно здав ОСОБА_3 було укладено договір про навчання №1612з/8к-2017 від 21.08.2017 із закінченням терміну навчання в грудні 2018 року, згідно якого 19.01.2018 позивач сплатила ще 6 170 грн. та 09.08.2018 - 5 659 грн. 98 коп. (а. с. 13, 14, 16-18, 61, 131).

Встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 48), та на утримання якого стягнуто аліменти за рішенням суду, має хронічні захворювання та батька пенсіонера.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 1 000 грн. щомісячно з 15.12.2017 по 12.11.2018 правильними.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач визнав позов про стягнення аліментів на іншого неповнолітнього не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Встановлено, що у даній справі стягуються аліменти на час навчання на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до вимог чинного законодавства вказані аліменти стягуються лише за наявності у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів враховує, що син сторін має хронічне захворювання та посилання в апеляційній скарзі на не підтвердження щодо надання утримання відповідачем свого батька пенсіонера, однак зазначені обставини не свідчать про можливість сплати відповідачем аліментів у більшому розмірі, ніж встановлений судом.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року, яким сума аліментів доки син навчається встановлена 1 750 грн. також не спростовують висновків суду, оскільки останнє не може вважатися преюдиціним стосовно визначення розміру аліментів, який встановлюється з урахуванням обставин визначених законодавством, враховуючи можливість їх сплачувати.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30.07.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова