ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Херсон

Номер справи: 662/328/19

Номер провадження: 22-ц/819/105/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцова О.А.,

Приходько Л.А.,

секретар Кутузова А.В.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 квітня 2019 року, у складі судді Тимченко О.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 27 лютого 2008 року ОСОБА_1 уклала з ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», кредитний договір № 52-Н (надалі - Кредитний договір), за яким одержала кредит в сумі 32 000 грн зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом 16,5 % річних терміном з 27 лютого 2008 року по 27 грудня 2023 року.

Позивач вказав, що банком виконано умови договору, однак ОСОБА_1 допустила прострочення виконання зобов`язання, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за період з 10.02.2016 року по 08.02.2019 року, яка склала 15 264,09 гривень, з яких:

-заборгованість по процентам за користування кредитом прострочена 3 005,98 гривень;

-заборгованість по неустойці (пені) за несвоєчасну сплату кредиту 1171,51 гривна;

-заборгованість по неустойці (пені) за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 6344,80 гривень;

-сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту -502,75 гривень;

-сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим процентам 1321,58 гривень;

-3% річних за прострочення сплати кредиту 96,21 гривень;

-3% річних за прострочення процентів за користування кредитом 521,26 гривен;

-штраф за невиконання п.3.3.4. Договору іпотеки від 27.92.2998 року 2300 гривень.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 травня 2012 року було задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та її поручителя ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 27 843,90 гривень, з яких: 24057 гривень сума кредиту, що підлягає достроковому стягненню, 665,68 гривень прострочена заборгованість по кредиту; 355,47 гривень заборгованість по відсоткам; 203,55 гривень пеня по простроченим відсоткам; 262,20 гривень - пеня по простроченій заборгованості по кредиту, 2300 гривень штрафні санкції за відсутність страхування предмету іпотеки, тобто, банк, звернувшись у лютому 2012 року із позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_3 , на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо порядку сплати процентів, пені та строку дії договору, тому не має право на отримання процентів, пені штрафів поза межами строку дії кредитного договору.

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ст.625 ЦК України мотивовано тим, що оскільки рішення про стягнення про стягнення кредитної заборгованості ухвалено Новотроїцьким районним судом Херсонської області 30 травня 2012 року, то банк, звернувшись з вказаним позовом лише в лютому 2019 року, пропустив трирічний строк позовної давності.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернулось Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», яке вказує на незаконність рішення суду та просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на положення ст.1048 ЦК України та п.3.1.4. 3.1.7. Кредитного договору, що укладений з ОСОБА_1 , зазначає про правомірність нарахування процентів за зобов`язанням позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення. Також вказує, що п.5.3 кредитного договору передбачена сплата банку пені в розмірі 0.1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу.

При цьому банк зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, тому висновок суду про те, що наявність судового рішення припинило право банку нараховувати проценти та неустойку є помилковим.

Також вказує, що нарахування на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу та нараховані, але не сплачені проценти за користування кредитними коштами, здійснено за період з 10.02.2016 року по 11.06.2018 року, тобто в межах строку позовної давності, оскільки рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 травня 2012 року було виконано ОСОБА_1 лише 11.06.2018 року.

ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на положення п.3.1.12. 3.1.14. Кредитного договору, що укладений з ОСОБА_1 зазначає про правомірність нарахування штрафу за невиконання відповідачем зобов`язання страхувати предмет іпотеки.

Також вказує на необґрунтованість розміру витрат на отримання правової допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2008 року ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 52-Н , за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 32000 гривень на строк з 27 лютого 2008 року по 27 грудня 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,5 % річних. Відповідно до умов додаткової угоди до вказаного кредитного договору від 27 лютого 2008 року повернення суми кредиту мало здійснюватися щомісячно з 1-ого по 10-те число кожного місяця ануїтентними платежами в сумі 169 гривен за графіком вказаним в додатковій угоді (а.с.8-11)

В забезпечення виконання за вказаним договором банком прийнято в іпотеку однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (а.с.12-15).

В зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору 13 лютого 2012 року ПАТ КТ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом про дострокове стягнення з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 травня 2012 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 27 843,90 гривень, з яких: 24057 гривень сума кредиту, що підлягає достроковому стягненню, 665,68 гривень прострочена заборгованість по кредиту; 355,47 гривень заборгованість по відсоткам; 203,55 гривень пеня по простроченим відсоткам; 262,20 гривень - пеня по простроченій заборгованості по кредиту, 2300 гривень штрафні санкції за відсутність страхування предмету іпотеки (а.с.16-17)

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про законність нарахування процентів за кредитним договором після того, як позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення кредиту.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ АБ «Укргазбанк», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені та штрафів за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року, яку відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд першої інстанції обґрунтовано врахував при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Тобто, з дня набрання законної сили рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 травня 2012 року ОСОБА_1 мала обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами. Зі спливом строку виконання зобов`язання припинилося право кредитора нараховувати проценти, пеню та штрафи за кредитом, у такому разі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої не спростовують, тому рішення суду у вказаній частині є законними і обґрунтованими та не підлягає скасуванню з огляду на правильне застосування судом норм матеріального й процесуального права.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, колегія суддів виходить з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, однак з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись, виходячи з наступного.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 10 червня 2018 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 10 червня 2018 року.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 10 червня 2018 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за Кредитним договором припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) від 08 листопада 2019 року.

Таким чином, помилковим є висновок першої інстанції про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості.

Оскільки позивач звернувся за стягненням з ОСОБА_1 3 % річних та інфляційних втрат за час прострочення 8 лютого 2019 році за період з 11 лютого 2016 року, тоді як остаточно погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням здійснено відповідачкою 10 червня 2018 року, то позивачем дотримано строк позовної давності.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови в зв`язку з пропуском строку позовної давності в задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене через неправильне застосування норм матеріального права

Разом з тим позовна вимога ПАТ АТ «Укргазбанк» про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, з підстав вказаних у позові не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.6 ст.367 ЦПК України).

Звернувшись до суду 12 лютого 2019 року, ПАТ АБ «Укргазбанк» в позовній заяві не вказав про наявність судового рішення від 30 травня 2012 року, яким стягнуто заборгованість по кредиту достроково.

Позивачем здійснено розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, виходячи з умов договору про щомісячне погашення кредиту ануїтентними платежами по 169 гривень в місяць за період з 11 лютого 2016 року по 08 лютого 2019 року.

Враховуючи, що з дня набрання законної сили рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 травня 2012 року ОСОБА_1 мала обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, то вимога про стягнення сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, нарахованих на щомісячні платежі, як це було передбачено графіком договору, задоволенню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих на стягнуту рішенням суду суму боргу, з врахуванням здійснених відповідачем виплат в ході примусового виконання рішення суду, з дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості до дня її погашення, з врахуванням строку позовної давності, однак позивач з такими позовними вимогами, з вказаних підстав, до суду першої інстанції в даній справі не звертався, розрахунку з вказаних підстав не надавав.

Колегія суддів також вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги про незаконність стягнення судом на користь відповідача витрат на правову допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В матеріалах справи наявна Угода про надання правової допомоги у вказаній справі, укладена12 січня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Зайцевим М.П., яка підписана ОСОБА_1 та засвідчена печаткою адвоката.

Адвокат Зайцев М.П. був допущений судом першої інстанції до участі у справі, приймав участь у двох судових засіданнях та в матеріалах справи наявний відзив ОСОБА_1 на позов.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвокат відповідача Волкової С.М. Зайцев М.П. подав суду першої інстанції квитанцію до прибуткового касового ордеру № 38 від 25.04. 2019 року, за яким, ОСОБА_4 сплатила адвокату 3000 гривень.

Зважаючи на викладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення вимог про відшкодування витрат понесених відповідачем на правову допомогу. Доводи апеляційної скарги про відсутність детального опису робіт (наданих послуг) не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень не мають ознак перевищення принципів розумності та справедливості та є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Підстав для скасування рішення суду у вказаній частині з постановленням нового судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1,4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми в зв`язку з пропуском строку позовної давності скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

Л.А. Приходько