Провадження №2/235/1516/20
Справа №235/4044/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Комарової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку при звільненні, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку при звільненні, моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з квітня 2005 року по 08.04.2020 рік. Наказом № 401/к від 08.04.2020 року він був звільнений з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію. В день звільнення він вимагав від відповідача повністю з ним розрахуватись по заробітній платі, але відповідач проігнорував його звернення. В подальшому, листом 06.05.2020 року він письмово вимагав виплатити заборгованість по нарахованій заробітній платі у зв`язку зі звільненням, однак на день звернення до суду його вимога не виконана. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.04.2020 року по 02.07.2020 року включно в сумі 42034,16 грн., понесений судовий збір.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив , що позивачу при звільненні було нараховано : за листопад 2019 р. - 20402,11 грн., за грудень 2019 р.- 26446,95 грн.( 26.06.2020 р. перераховано 200 грн., залишок до виплати 20775,34 грн., за січень 2020 р. - 9694,12 грн. ( після обов`язкових утримань до сплати 7656,82 грн), за лютий 2020 р.- 9371,66 грн. (після обов`язкових утримань до сплати 7450,48 грн). за квітень 2020 р. - 70321,64 грн.( після обов`язкових утримань до сплати 52690,05 грн., що підтверджено довідками за № 1140, 1141, 1142,1143 від 31.07.2020 р. В період з 24.02.2020 р. по 08.04.2020 р. включно позивач перебував на лікарняному, спуск в шахту не здійснював, що підтверджується довідкою про відмітки відділу контрольного табелю підприємства від 29.07.2020 р. В день звільнення 08.04.2020 р. позивач не працював і не звернувся до бухгалтерії підприємства з відповідною вимогою про виплату всіх належних йому сум при звільненні, як того вимагають норми трудового законодавства. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання позивач не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а.с.16).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а.с. 21).

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ДП «ВК «Краснолиманська» з 05.04. 2004 року по 08.04.2020 рік.( а. с. 4).

Наказом № 401/к від 08.04.2020 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.( а. с. 4,5).

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» за № 1140 від 31.07.2020 року ОСОБА_1 нараховано до сплати за листопад 2019 р. заробітну плату в сумі 20402,11 грн., перераховано 16219,68 грн. ( а. с. 23).

Згідно довідки за № 1141 від 31.07.2020 р. за грудень 2019 р. ОСОБА_1 нараховано 26446,95 грн., після обов`язкових утримань до сплати 20975,34 грн., залишок до виплати 20775,34 грн. ( а. с. 24).

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» ОСОБА_1 при звільненні за січень 2020 рік нараховано 9694,12 грн. ( а. с. 25).

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» ОСОБА_1 за лютий 2020 рік нараховано 9371,66 грн. ( після обов`язкових утримань до сплати 7450,48 грн.) ( а. с. 26).

Згідно довідки за № 1144 від 31.07.2020 р. ОСОБА_1 за квітень 2020 р. нараховано заробітної плати в сумі 70321,64 грн. ( а.с. 27).

Згідно довідки ДП «ВК Краснолиманська» за № 164 від 03.06.2020 р. середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 750,61 грн. ( а. с. 9).

Отже невиплачена позивачу сума заборгованості по заробітній платі станом на день розгляду справи становить :20775,34 +9694,12+9371,66+70321,64 =110162,76 грн. ( без утримання податків і обов`язкових платежів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в день звільнення, 08.04.2020 року не працював, перебував на лікарняному ( а.с.30).

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 27.01.2020 року в справі № 682/3060/169 дійшов висновку, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП ( якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача : отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання ( за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця ( власника або уповноважений ним орган).

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначив, що звертався до відповідача з вимогою про здійснення з ним розрахунку при звільнення в день його звільнення - 08.04.2020 року.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, в день звільнення позивач не працював, перебував на лікарняному ( а.с. 30), і лише 06.05.2020 року написав заяву про виплату йому всіх належних сум при звільненні, яку відповідач отримав 13.05.2020 року ( а.с. 5,31).

Оскільки позивачем не заявляються вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, а заявляються позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то саме останні вимоги- про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають стягненню за період з 13.05.2020 року ( дата, коли відповідачу стало відомо про вимогу позивача) по 02.07.2020 рік ( в межах заявлених вимог).

При цьому, суд зазначає, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13.

Отже, у зв`язку з невиплатою позивачу на день звільнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2020 року( день отримання відповідачем вимоги про розрахунок) по 02.07.2020 рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна

плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно довідки за № 164 від 03.03.2020 року середньоденна заробітна плата позивача становить: 750,61 грн. ( а.с. 9)

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 750,61 х 35= 26271,35 грн.

Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Отже, середня заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку в сумі 27021,96 грн., з подальшим утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 525,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 47, 115,116,117 КЗпП , ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку при звільненні, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства «Вугільна Компанія « Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26271,35 грн. з подальшим утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Державного Підприємства «Вугільна Компанія « Краснолиманська» на користь держави судовий збір в сумі 525,50 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ДП «ВК «Краснолиманська» , , місцезнаходження: м. Родинське, вул. Перемоги,9

Суддя: