провадження № 22-ц/824/279/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Вимоги мотивовані тим, що 29.09.2016 року приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. на підставі дублікату договору іпотеки квартири, посвідченого 25.10.2017 року за реєстровим №11330 було посвідчено перехід права власності на об`єкт нерухомого майна - житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , до власника ПАТ КБ «ПриватБанк» та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначає, що при вчиненні оскаржуваної дії нотаріус не ознайомився належним чином з договором іпотеки, зокрема, не взяв до уваги обов`язкову вимогу щодо повідомлення іпотекодавців про перехід права власності до іпотекодержателя та не запросив документів, підтверджуючих таке повідомлення. ПАТ КБ «ПриватБанк» було застосовано процедуру судового звернення стягнення на предмет іпотеки, що виключає відповідно до змісту ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» можливість звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про це в договорі. Крім того, в матеріалах реєстраційної справи відсутнє рішення про реєстрацію права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки - житлову квартиру, що є порушенням с. 37 Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві, зазначає, що при вчиненні оскаржуваної дії нотаріусне ознайомився належним чином з договором іпотеки, зокрема, не взяв до уваги обов`язкову вимогу щодо повідомлення іпотекодавців про перехід права власності до Іпотекодержателя та не запросив документів, підтверджуючих таке повідомлення. Крім того, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було застосовано процедуру судового звернення стягнення на предмет іпотеки, що виключає відповідно до змісту ч. 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» можливість звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про це в договорі.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзивів на апеляційну скаргу, проте відзивів до суду не надходило.

27.11.2019 року до суду надійшли письмові пояснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на апеляційну скаргу, подані представником - Штронда А.М., у яких представник просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначив, що рішення суду є законним, обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставна. Вказує, що апелянтом не зазначено в чому саме судом першої інстанції було прийнято невірно рішення.

21.12.2019 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_1 до апеляційної скарги, у яких посилаючись на доводи зазначені в апеляційній скарзі просила скаргу задовольнити.

Представник позивача - Шнайдер С.В. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_4 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.10.2006 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з однієї сторони та ПАТ КБ «ПриватБанк» з другої сторони, був укладений договір іпотеки квартири посвідчений за реєстровим № 11330 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенко О.О. (а.с. 7).

Пунктом 33.1 договору іпотеки передбачено, що предметом цього договору є надання Іпотекодавцями в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 33.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника - ОСОБА_3 перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекадержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед Іншими кредиторами Іпотекодавця.

Пунктом 33.2 договору іпотеки передбачено, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором від 25 жовтня 2007 року №KIJ0GA0000102P, укладеного між Іпотекодержателем і Іпотекодавцем.

Пунктом 33.3 договору іпотеки передбачено, що в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ( ОСОБА_3 ) за кредитним договором, іпотекодавці надали в іпотеку (нерухоме майно) а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 45 кв. м., в тому числі житловою площею 29,7 кв. м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 16.7.1. договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

Пунктом 22 іпотечного договору передбачено, що у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору Іпотекодавцами, Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється у випадках передбачених пунктами пп. 16.7.1., 16.7.2., 16.9. цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

29.09.2016 року до приватного нотаріуса КМНО Швець Р.О. як державного реєстратора звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» з метою здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано нотаріусу Швець Р.О. підтвердження, що 19 серпня 2016 року позивач, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в якій він вимагав від позивача та третіх осіб повернення кредиту в повному обсязі протягом тридцяти днів. У вимозі вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» має намір задовольнити забезпеченою іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 45 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.73-74).

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, відповідно до пункту 18 Порядку № 1127, приватний нотаріус КМНО Швець Р.О. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31679151 від 03.10.2016 року. Даний факт підтверджується наданою позивачем інформаційною довідкою від 19.10.2016 року № 70834569 (а.с.13-14, 75).

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що при здійсненні державної реєстрації речових прав на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк», державним реєстратором приватним нотаріусом Швець Р.О. повністю дотримано вимоги чинного законодавства. Обставини на які посилається, як на підстави незаконних дій реєстратора позивач є недоведеними належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Відповідно до пункту 40 Порядку №1127 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Підпунктом 1 ч.1 статті 27 Закону України 1952-IV передбачено, що державна реєстрація проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Пунктом 61 Порядку №1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

- копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

- документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

- заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

З матеріалів справи вбачається. що укладений іпотечний договір містить розділи «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 27 даного договору передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавців.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 та треті особи у даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій він вимагав повернення кредиту в повному обсязі протягом тридцяти днів. У вимозі вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» має намір задовольнити забезпеченою іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 45 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.73-74).

Поряд з цим, обставини отримання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги банку встановлені рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 07.09.2018 року залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.01.2019 року, відповідно до якого зазначена вимога була отримана 19.08.2016 року позивачем ОСОБА_2 та третіми особами ОСОБА_1 (позивачем у даній справі) та ОСОБА_3 , відповідно.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано нотаріусу Швець Р.О. підтвердження того, що 19 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 отримали вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій він вимагав повернення кредиту в повному обсязі протягом тридцяти днів та повідомляв, що у разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» має намір задовольнити забезпеченою іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Суд критично оцінює доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення не підтверджується, факт отримання ОСОБА_1 , саме листа-вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки направлений лист не містив опису вкладення в поштове відправлення. Колегія суддів вважає, що наданий позивачем лист-вимога та копії зворотних поштових повідомлень є належними та допустимими доказами підтвердження отримання повідомлення. Крім того, даний факт встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також, рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» якими встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що з 19.09.2016 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Щодо посилання апелянта на відсутність рішення про реєстрацію права власності предмета іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» слід зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що оформлення прийняття рішення про реєстрацію речових прав на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснювалось за допомогою технічних і програмних засобів, які забезпечують формування та присвоєння номерів.

Відповідно до пункту 3 Постанови №1127 в редакції станом з 14.09.2016 року державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводяться з прийняттям рішень державним реєстратором, які формуються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав в електронній формі з накладенням власного електронного цифрового підпису.

Рішення державного реєстратора у день його прийняття за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав розміщується на веб-порталі Мін`юсту для доступу до нього заявника з метою перегляду, завантаження та його друку.

Моментом отримання заявником рішення державного реєстратора для цілей цього Порядку вважається дата розміщення такого рішення на веб-порталі Мін`юсту для доступу до нього заявника.

Рішення державного реєстратора за бажанням заявника, а також за зверненням посадових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, може бути надано у паперовій формі шляхом його друку за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на аркушах паперу форматом А4 (210 х 297 міліметрів) без використання спеціальних бланків, проставлення підпису та печатки державного реєстратора.

Рішення державного реєстратора у паперовій або електронній формі мають однакову юридичну силу та містять обов`язкове посилання на Державний реєстр прав.

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. було прийняте, сформовано в електронній формі з накладенням власного електронного цифрового підпису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31679151 від 03.10.2016 року, в електронному вигляді, а тому, доводи апелянта про відсутність рішення про державну реєстрацію є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, колегією суддів критично оцінюються доводи апелянта про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було застосовано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом подачі позову до суду, що виключає відповідно до змісту ч.3 ст. 33 Закону України «Про Іпотеку» можливість звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження в договорі в позасудовому порядку.

Та обставина, що в провадженні судів перебувала справа за позовом відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» до позивача та третіх осіб про звернення стягнення на майно, не може свідчити про неправомірність дій ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки на підставі умов дійсного договору іпотеки квартири, який містить застереження та яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Оскільки, положення Закону України «Про іпотеку» не містять прямої заборони щодо обов`язкового одночасного застосування лише одного способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон вказує лише на можливість задоволення вимог іпотекодерлсателя в один із способів, в залежності від умов укладеного договору іпотеки та потреб останнього. Вказане свідчить про безпідставність тверджень апелянта, щодо причин визнання дій відповідачів неправомірними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при здійсненні державної реєстрації речових прав на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк», державним реєстратором приватним нотаріусом Швець Р.О. було повністю дотримано вимоги чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів вважаєза необхідне звернути увагу на те, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту порушеного права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року № 79543762 (справа №755/9555/18), яка відповідно до статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і ухвалив законне та обгрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, яке слід залишити без змін.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги, то вони колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновки суду, викладені в рішенні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 вересня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова