КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 361/4196/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Сердинський В.С.

28 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Броварської міської ради Київської області, третя особа: Міськрайонне управління у Броварському районі та місті Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсними пунктів рішень Броварської міської ради Київської області, Державного акту на право власності на земельну ділянку та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Броварської міської ради Київської області та з урахуванням уточнених позовних вимог просив припинити права на частку у спільному майні, визнати права власності на нерухоме майно, визнати недійсними пунктів рішень Броварської міської ради Київської області, Державного акту на право власності на земельну ділянку та стягнути грошову компенсацію.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2019 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 3/50 часток житлового будинку загальною площею 279,5 кв.м., житловою площею 165,7 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: сарай «Б», вбиральня «Д», колодязь «К»,1/2 частина огорожі, погріб «Г» та 1/2 частина огорожі «N», що знаходиться в АДРЕСА_1 та визнано право власності за ОСОБА_3 на зазначене майно.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5324/2020
Визнано недійсним пункт 5.5 рішення Броварської міської ради Київської області від 18 березня 2010 року №1451-80-05 щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0400 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним пункт 2.40 рішення Броварської міської ради Київської області від 02 липня 2010 року №1575-85-05 щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0400 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №035208 від 13 жовтня 2011 року, площею 0,0400 га, кадастровий номер :00:007:0071, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належить на праві власності ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Виплачено ОСОБА_2 грошову компенсацію за 3/50 часток житлового будинку загальною площею 279,5 кв.м., житловою площею 165,7 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в розмірі, який визначено експертизою, а саме 64 788 грн., які внесені ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на депозитний рахунок Броварського міськрайонного суду Київської області згідно квитанцій №59 від 04.08.2017 р. та №25 від 11.12.2019.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права на неповне встановлення обставин справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між заявленими позовними вимогами щодо оспорюваного права власності на частку в житловій будівлі та свої вимоги щодо визнання рішень органу місцевого самоврядування щодо права власності відповідача на земельну ділянку недійсними.

Зазначає, що судом не враховано заяви про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Звертає увагу на порушення оскаржуваним рішенням майнових інтересів відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі. Зазначає, що органи місцевого самоврядування та органи державної влади у відносинах розпорядження землями комунальної чи державної власності не здійснюють у цих правовідносинах владно-управлінських функцій, тому такі спори не підлягають розгляду адміністративними судами, оскільки виникає спір про цивільне право.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці. Звертає увагу на те, що після надходження від відповідача заперечень проти позовної заяви про припинення права на частку у спільному майні, сторона позивача дізналася про наявність державного акту на право власності на земельну ділянку, який було видано на ім`я ОСОБА_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

Представники ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 заперечували просили залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

Броварська міська рада Київської області подала клопотання в якому просила слухати справу за відсутності їхнього представника.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що частка відповідача у праві власності на спірний житловий будинок є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне з відповідачем володіння і користування майном є неможливим, а таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї, оскільки відповідач проживає за зареєстрованим місцем проживання за іншою адресою.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 08 квітня 1999 року укладено договір купівлі-продажу нерухомості на Київській Універсальній біржі, згідно якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 купив 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказана частина житлового будинку, житловою площею 92,20 кв.м. Згідно даного договору відчужувалися приміщення будинку: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, надвірні будівлі і споруди: сарай «Б», вбиральня «Д», колодязь «К», 1/2 частина огорожі (т. 1, а. с. 11).

23 січня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу 22/50 частин житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., згідно якого ОСОБА_6 (продавець) продав 22/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_3 (покупця), а покупець прийняв вказану частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд у власність. В конкретне користування покупця переходять наступні приміщення житлового будинку: 3-1 - сходова, корисною площею 11,8 кв.м., 3-2 - кухня, корисною площею 10,5 кв.м., 3-3 - житлова, житловою площею 7,5 кв.м., 3-12 - сходова, корисною площею 15,2 кв.м., а всього житловою площею 44,0 кв.м., а також надвірні будівлі і споруди: погріб «Г» та Ѕ частина огорожі «N», що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів позивачу (т. 1, а. с. 14-15,16).

ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 липня 1997 року, яке видане державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Власенко Г.П. належить 3/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т. 1, а. с. 67-68, 69).

Згідно п. 5.5. рішення Броварської міської ради Київської області від 18 березня 2010 року №1451-80-05, ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0400 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 78).

Відповідно до п. 2.40 рішення Броварської міської ради Київської області від 18 березня 2010 року №1451-80-05, ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0,0400 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с.79).

ОСОБА_2 отримав та зареєстрував своє право власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №035208 від 13 жовтня 2011 року на земельну ділянку площею 0,0400 га, кадастровий номер :00:007:0071, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 74-75).

Позивач зазначив, що спільне з відповідачем володіння і користування майном є неможливим, тому що між сторонами немає взаєморозуміння, між ними склалися стійкі неприязні стосунки, крім того річ є неподільною, частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Припинення права власності відповідача на 3/50 частин будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і спорудами, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно із ч. 2 статті 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно із ч.4. ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності».

Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Встановлено, що частка відповідача у праві власності на спірний житловий будинок є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне з відповідачем володіння і користування майном є неможливим, припинення права власності ОСОБА_2 на 3/50 часток житлового будинку загальною площею 279,5 кв.м., житловою площею 165,7 кв.м., не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї, оскільки відповідач проживає за зареєстрованим місцем проживання за іншою адресою.

ОСОБА_3 внесено на депозитний рахунок Броварського міськрайонного суду Київської областісуду суму вартості 3/50 часток житлового будинку, визначену висновком судової експерта від 30 серпня 2019 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на 3/50 часток житлового будинку загальною площею 279,5 кв.м., житловою площею 165,7 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: сарай «Б», вбиральня «Д», колодязь «К»,1/2 частина огорожі, погріб «Г» та 1/2 частина огорожі «N», що знаходиться в АДРЕСА_1 та визнано право власності за ОСОБА_3 на зазначене майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10, ЗК України (в редакції на час прийняття рішення міською радою) надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Встановлено, що згідно п. 5.5. рішення Броварської міської ради Київської області від 18 березня 2010 року №1451-80-05, ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0400 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 78).

Відповідно до п. 2.40 рішення Броварської міської ради Київської області від 18 березня 2010 року №1451-80-05, ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0,0400 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с.79).

ОСОБА_2 отримав та зареєстрував своє право власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №035208 від 13 жовтня 2011 року на земельну ділянку площею 0,0400 га, кадастровий номер :00:007:0071, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 74-75).

Приймаючи рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передання у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 сесія Броварської міської ради не врахувала розмір частки ОСОБА_2 у нерухомому майні.

Таке ж рішення прийняла погоджувальна комісія на засіданні по вирішенню спірних земельних питань та інших питань, пов`язаних з розмежуванням земельних ділянок, що підтверджується витягом з протоколу від 01 лютого 2010 року (а. с. 77).

Відповідно дост. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За наведеного, колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про визнання недійсним п. 5.5. рішення Броварської міської ради Київської області від 18 березня 2010 року №1451-80-05, п. 2.40 рішення Броварської міської ради Київської області від 02 липня 2010 року №1575-85-05 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №035208 від 13 жовтня 2011 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на спростування порушення прав позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом пропуску строків позовної давності є необґрунтованими.

Встановлено, що позивач дізнався про існування вказаних рішень та державного акту від 23 жовтня 2017 року з моменту коли відповідач подав до суду заперечення проти позовної заяви про припинення права на частку у спільному майні. Доказів можливості дізнатися про дані засідання погоджувальної комісії 01 лютого 2010 року позивачем раніше суду не надано.

Доводи апеляційної скарги на порушення оскаржуваним рішенням майнових інтересів відповідача не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, враховуючи незначну частку майна останнього та виплату йому грошової компенсації за неї та скасування судом першої інстанції рішення про визнання за відповідачем права власності на спірну земельну ділянку.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30.07.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова