УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року

м. Київ

справа № 757/41954/19

провадження № 61-32ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чижик Андрій Павлович, Державне підприємство «СЕТАМ»,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чижик Андрій Павлович, Державне підприємство «СЕТАМ», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Шевченко О. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чижик А. П., Державне підприємство «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

20 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. № 388 від 18 квітня 2019 року; накладення арешту на майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_1 , - житловий будинок загальною площею 91 кв.м та земельну ділянку площею 0,0508 га, кадастровий номер :79:194:0004, розташовані у АДРЕСА_1 ; заборони ДП «Сетам» здійснювати продаж (реалізацію) арештованого майна.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Накладено арешт на майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_1 , - житловий будинок загальною площею 91 кв.м та земельну ділянку площею 0,0508 га, кадастровий номер :79:194:0004, розташовані у АДРЕСА_1 , із забороною відчуження вказаного майна до ухвалення рішення у справі.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. № 388 від 18 квітня 2019 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль», в інтересах якого діє Дьоміна Н. Ю., задоволено частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року скасовано в частині накладення арешту на майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_1 , - житловий будинок загальною площею 91 кв.м та земельну ділянку площею 0,0508 га, кадастровий номер :79:194:0004, розташовані у АДРЕСА_1 , із забороною відчуження вказаного майна до ухвалення рішення у справі, і ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 у цій частині.

У іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення в частині відмови у задоволенні заяви і залишити у цій частинів силі ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, зокрема судом не наведено обґрунтованих мотивів, з яких він дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно. Позивачем доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а судом не дано належної оцінки даним обставинам.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції за матеріалами справи установив, що у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Шевченко О. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чижик А. П., ДП «СЕТАМ», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

20 серпня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову обґрунтовану тим, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Також зазначила, що належне їй на праві власності майно може бути реалізоване в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії;забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами виник спір щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позивачем подано позов у зв`язку із оспорюванням законності вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. виконавчого напису № 388 про стягнення з ОСОБА_1 12 522 470,87 грн у відшкодування заборгованості за кредитним договором.

Тому, частково погоджуючись із висновками суду першої інстанції, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. № 388 від 18 квітня 2019 року апеляційний суд визнав обґрунтованим, і співмірним із заявленими позовними вимогами.

Ураховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування такого виду забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Приймаючи постанову про часткове задоволення апеляційної скарги і відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно, Київський апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, за правилами пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України, можуть вживатися щодо того майна, яке належить відповідачеві, і знаходяться у нього чи інших осіб.

Вказаним спростовуються доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів, з яких він дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм дана належна правова оцінка.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Переоцінка доказів та встановлення нових не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції під час касаційного перегляду справи, що визначено статтею 400 ЦПК України.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального права й підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року колегія суддів відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чижик Андрій Павлович, Державне підприємство «СЕТАМ», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

М. Ю. Тітов