06.07.2020 Справа № 756/8271/19
Унікальний №756/8271/19
Провадження №2/756/1390/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

06 липня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарі - Парфенчик К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що йому ОСОБА_1 та третім особам: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

За адресою квартири у 2007 році позивачем зареєстрована його колишня дружина - ОСОБА_2 , яка з 2016 року у квартирі не проживає.

На даний час реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у розпорядженні квартирою, у зв`язку із цим він звернувся до суду з даним позовом.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки до суду не повідомила.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, надали суду зави в яких просили розглядати справу за їхньої відсутності, вказували, що відповідач не проживає в квартирі з 2016 року, позовні вимоги підтримують.

Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Із договору купівлі-продажу квартири від 27.11.2000 року вбачається, що ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Із довідки Форми №3 вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 2001 року зареєстровані ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та з 2007 року зареєстрована ОСОБА_2 (а.с.10).

Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.06.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним».

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності.

Із відповіді від 30.01.2020 року №Л-454/125/51/-2020 Оболонського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві Національної поліції України, вбачається, що звернень від ОСОБА_2 щодо перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 не надходило.

Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Твердження позивача, про те, що відповідач з 2016 року не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 2016 року в судовому засіданні не спростовано.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89,141, 280, 259, 263, 264 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такою, що втратили право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.В. Шевчук