ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Харків

Справа № 645/191/19

Провадження № 22-ц/818/2804/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

Позивач - ОСОБА_1 ,

Відповідач - ОСОБА_2

Треті особи - Харківська міська рада, Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Харківська міська рада, Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова 31 січня 2020 року (головуючий суддя першої інстанції Мартинова О.М.), -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій з урахуванням прийнятих судом уточнень, просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що на підставі ордеру №309 виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів від 12.02.1997 року позивач та відповідач вселились до квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.01.2019 року позивач та відповідач зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач у даній квартирі не проживає з 2006 року, квартирою не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, його особисті речі у квартирі відсутні.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 31 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим примішенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач більше ніж шість місяців не проживає у спірній квартирі.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням Харківська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Вказує на те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх письмових доказів того що, відповідач не проживає за спірною адресою протягом певного періоду часу.

Судом першої інстанції не було з`ясовано причини відсутності відповідача у спірній квартирі.

Зазначає, що позивачем не надано суду допустимих доказів фактичного місцезнаходження чи місця роботи відповідача, адреси за якою він міг би отримати судові виклики та повідомлення, а також матеріали справи не містять оголошення про виклик відповідача до суду, як того вимагає закон.

Визнання відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою порушує його конституційне право на житло, на що суд ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог не звернув уваги.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 309 серії И від 12.02.1997 року, виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів бюро по обміну житловими приміщеннями, ОСОБА_1 було надано право на зайняття разом з братом ОСОБА_2 , сестрами: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та племінницею ОСОБА_6 в порядку обміну житлове приміщення житловою площею 31,0 кв.м., що складає двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4).

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується довідками з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.01.2019 р. та 17.01.2019 р. (а.с.5, 12).

Згідно повідомлення заступника начальника Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області від 10.05.2019 р. за даними Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області гр. ОСОБА_2 з приводу перешкоджання йому у праві користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , до органів поліції не звертався (а.с.68).

За інформацією, наданою КНП «Міська поліклініка № 20» Харківської міської ради від 21.10.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до фахівців КНП «Міська поліклініка №20» ХМР за період з 01 січня 2018 року за медичною допомогою не звертався (а.с.123).

Непроживання відповідача на спірній житловій площі більше шести місяців, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які зазначили, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , брата позивача не зустрічали, сторонніх речей, які б могли належати відповідачу не бачили, факти вчинення позивачем перешкод відповідачу у користуванні квартирою їм не відомі.

Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

За змістом статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Висновок суду про непроживання відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі понад встановлені законом строки ґрунтується на показах свідків.

Оскільки вичерпного переліку поважних причин непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Отже, саме на позивача закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад строки встановлені статтею 71 Житлового кодексу УРСР у жилому приміщенні без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи квартира належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, не приватизована. На теперішній час у ній зареєстровані 6 осіб.

Відомості про те, що відповідач цікавиться спірним житлом, збереженням з ним будь-якого зв`язку, або дані про те, що він звертався до правоохоронних органів або суду щодо захисту своїх прав та інтересів, відсутні.

Отже, встановивши, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі тривалий час, а саме з 2006 року, залишив квартиру добровільно, витрат на її утримання не несе, до правоохоронних органів щодо захисту своїх прав чи інтересів або з позовом про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням (вселення) до суду не звертався, врахувавши, що причини його відсутності понад шість місяців у спірній квартирі є неповажними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

За змістом статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що спірна квартира не приватизована, та обов`язком територіальної громади в особі Харківської міської ради є збереження житлової площі за тимчасово відсутнім наймачем не спростовують висновків суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності достатніх доказів факту непроживання відповідача за спірною адресою спростовуються матеріалами справи.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 141, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 31 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук

Повний текст постанови складено 31 липня 2020 року