Провадження № 4-с/761/87/2020
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Савенко О.І., Осадчук М.І.,

за участю представника скаржника: ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи: ОСОБА_2 ,

державного виконавця: Цапенко С.М.,

представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 : ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_6 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлана Миколаївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_7 , заінтересовані особи: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби, м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанов.

Під час слухання справи було замінено заінтересовану особу Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби, м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлану Миколаївну.

В свої скарзі, з урахуванням заяви про уточнення вимог від 22.11.2019 року, заявниця просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві щодо відкриття виконавчих проваджень №38749166, №3874904 та №38749159, а також арешту коштів та майна боржника, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках даних виконавчих проваджень; скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень від 09.07.2013 року, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження в рамках виконавчих проваджень №38749166, №3874904 та №38749159; скасувати постанови державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Цапенко С.М. про арешт коштів боржника від 05.08.2019 року та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.09.2019 року в рамках виконавчого провадження №38749159.

Разом з тим, в судовому засіданні представник скаржника подала заяву про залишення без розгляду скарги в частині вимог щодо скасування постанов за виконавчими провадженнями №38749166 та №3874904.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 09.01.2020 року залишено без розгляду скаргу ОСОБА_6 в частині вимог що стосуються виконавчих проваджень №38749094 та №38749166.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що в порушення вимог статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на 2013 рік) державний виконавець відкрив виконавче провадження, оскільки боржник не має жодного відношення до адреси, зазначеної в заяві про відкриття виконавчого провадження, не проживала за вказаною адресою та не має майна. Заявниця зареєстрована на території Дніпровського району м.Києва, тому саме у виконавчій службі Дніпровського району має виконуватись рішення суду.

Також заявник зазначає, що державний виконавець незаконно наклала арешти на рахунки, оскільки у заяві про відкриття виконавчого провадження не вказані конкретні рахунки та майно на яке може бути накладено арешт.

В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги скарги підтримала та просила їх задовольнити.

Державний виконавець в судовому засіданні вимоги скарги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні оскільки під час відкриття виконавчого провадження не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні скарги оскільки боржники за виконавчими провадженнями подавши підроблену ухвалу про скасування заходів забезпечення позову відчужили квартиру на яку було накладено арешт для забезпечення позову та після цього не придбали жодного нерухомого майна. Їх місце знаходження неможливо було встановити, оскільки вони будь-якими способами уникали виконання рішення суду. І лише державному виконавцю ОСОБА_8 вдалось з 2010 року звернути стягнення на частину пенсійного забезпечення боржника.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги на тій підставі що вона є необгрунтована, так як державний виконавець при відкритті виконавчого провадження діяв з дотриманням положень Закону України «Про виконавче провадження», а подана до суду скарга є намаганням боржників уникнути виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч.2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час відкриття виконавчого провадження), відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Стаття 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час відкриття виконавчого провадження) визначала, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Виконавче провадження розпочинається винесенням державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено в судовому засіданні, 18 червня 2010 року Шевченківський районний суд м.Києва розглянув справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за яким стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_2 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 55 855,04 грн., моральної шкоди в розмірі 8 000,00 грн., а всього 63 855,04 грн.

На виконання зазначеного рішення, 28.09.2011 року було видано виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_6 стягувачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Як вбачається із записів на виконавчому листі, він неодноразово пред`являвся до виконання, проте навіть частково виконаний не був.

05.07.2013 року ОСОБА_4 звернувся до відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції міста Києва із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного вище рішення. Крім того в заяві зазначено, що так як боржник проживає в Солом`янському районі м.Києва АДРЕСА_1 ), виконавчий документ у відповідності до положень статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає виконанню відповідно відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції міста Києва. Також в заяві стягувач просив у відповідності до положень ч.3 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» із метою забезпечення виконання рішення суду накласти арешт на майно боржника та оголосити заборону на його відчуження.

На підставі зазначеного виконавчого листа та заяви стягувача ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження, 09.07.2013 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції Подпорін Р.О. відкрив виконавче провадження №38749159.

На час розгляду скарги в суді виконавче провадження №38749159 перебуває на виконанні у головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлани Миколаївни.

Постановою від 05.08.2019 року головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світланою Миколаївною накладено арешт на грошові кошти що розміщені на рахунках боржника в межах суми звернення стягнення та з урахуванням виконавчого збору, що становить 65 060,56 грн.

Крім того, постановою від 17.09.2019 року державний виконавець звернула стягнення на доходи боржника ОСОБА_6 , які вона отримує в ГУ ПФ України в м.Києві у розмірі 20% отриманого пенсійного забезпечення.

Як пояснила державний виконавець під час розгляду скарги, з пенсійного забезпечення боржника було здійснено три перекази на погашення боргу.

Постановою державного виконавця від 17.09.2019 року знято арешт з рахунку боржника відкритого в АТ КБ «Приватбанк», оскільки це є рахунок для здійснення пенсійних виплат.

В судовому засіданні представник скаржника пояснила, що боржник з 22.03.2012 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , зі згоди власника зазначеної квартири та зазначила, що фактичне місце проживання боржника їй не відомо, як і не відомо за якою адресою на момент відкриття виконавчого провадження проживала боржник, оскільки з місця реєстрації по АДРЕСА_3 (яка зазначена у виконавчому листі) вона була знята 07.06.2011 року.

Частина 2 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження) в редакції чинній станом на 05.08.2019 року) визначала, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Частина 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Крім того, стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частина 1 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 17.09.2019 року) передбачала, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що стягувач у заяві про відкриття виконавчого провадження зазначив місце перебування боржника, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено надання будь-яких доказів на підтвердження місця перебування боржника; накладення арешту на майно боржника є правом державного виконавця та в даному випадку не порушує права боржника, у зв`язку з відсутністю рахунків в банківських установах та відсутністю майна, крім пенсійного забезпечення, тому суд вважає, що в діях державного виконавця відсутнє порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_6 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлана Миколаївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанов - в повному обсязі.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 21 січня 2020 року

СУДДЯ: Н.Г.Притула