ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1363/20 Справа № 210/3197/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року, ухваленого суддею Скотар Р.Є. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Так як будинок АДРЕСА_2 , є багатоповерховим, опалення до квартири АДРЕСА_3 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідач фактично отримує теплову енергію. Доказами подачі теплової енергії до будинку є акти про подачу теплоносія та про його відключення. Заборгованість відповідача згідно розрахунку заборгованості за період з 01.03.2012 по 01.08.2015 складає за централізоване опалення 6497,50 грн., яку КПТМ «Криворіжтепломережа» просить суд стягнути та судові витрати у справі 1378 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року позов КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суму боргу по оплаті за централізоване опалення в розмірі 6497,50 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 1378 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано в між сторонами відсутній укладений договір про надання послуг, її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає що не має обов`язку сплачувати за послуги, які не потребує.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, наданого відзиву на неї, колегіясуддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» надає населенню м. Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ., яка, як власник житла є споживачем теплової енергії (а.с.3).

З розрахунку, наданого позивачем КПТМ «Криворіжтепломережа», підтверджений факт наявності заборгованості відповідача ОСОБА_1 за централізоване опалення за період з 01.03.2012 по 01.08.2015 в сумі 6497,50 грн.(а.с.4,45,46,47).

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року за заявою відповідача ОСОБА_1 скасовано судовий наказ від 31 серпня 2-15 року за заявою КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с.5).

Задовольняючи позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» та стягуючи з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по опаленню, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення відповідачем, як споживачем послуг, свого обов`язку з їх оплати своєчасно та у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини по наданню з бокуКПТМ «Криворіжтепломережа» та споживанню, з боку ОСОБА_1 комунальних послуг з централізованого опалення, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24 червня 2004 року, Законом України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02 червня 2005 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року (далі Правила).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.

Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» є постачальником послуг опалення у період виникнення заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 є власником та зареєстрована за вищезазначеною адресою (а.с.3,51).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що вона не була обізнана із розглядом справи в суді першої інстанції спростовуються матеріалами справи. Так згідно зворотного поштового повідомлення, що міститься в справі, відповідач ОСОБА_1 отримала копію позовної заяви із додатками у липні 2016 р. (а.с. 16). Чоловік відповідача, ОСОБА_2 , який проживає разом із відповідачем по АДРЕСА_1 звернувся 25 липня 2016 року із заявою про закриття провадження у справі та передачу матеріалів для розгляду судді Чайкіній О.В. (а.с.17).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач будучи обізнаною про порушений щодо неї судовий розгляд, не скористалася наданим правом заперечувати проти заявлених позовних вимог.

Також за заявою відповідача від 03 липня 2018 року порушено провадження про скасування заочного рішення. В заяві відповідач зауважує, що не згодна з оплатою тепла за фактично не отриману, на її думку, теплову енергію, посилаючись що її квартира фактично відключена від центрального опалення.

Що стосується посилання відповідача в апеляційній скарзі на стягнення боргу судом поза межами строків позовної давності, колегія суддів вважає доводи такими, що не підлягають задоволенню, оскільки клопотання про застосування строків позовної давності відповідачем ні в суді першої інстанції, ні під час подання заяви про перегляд заочного рішення не заявлялось.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Згідно правового висновку, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18), якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

З наведеного слідує, що відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у суді апеляційної інстанції лише у випадку його неналежного повідомлення судом першої інстанції про час і місце розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідач правом подати відзив на позов та заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності не скористалася. Навіть після вступ у розгляд справи, адвоката відповідача ОСОБА_1 - Велегури М.І. двічі подавалось клопотання про відкладення розгляд справи через його зайнятість в іншій справі та перебування у відпустці, проте клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду із вимогами за період з 01 березня 2012 року по 01 серпня 2012 року не заявлено.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, відповідач обмежилась лише посиланням на необхідність застосування строку позовної давності, не наводячи при цьому причин та доказів неможливості подання такої заяви до суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що із заявою про видачу судового наказу позивач звертався до суду в серпні 2015 року, тому строк позовної давності до вимог з 01 серпня 2012 року не пропущений, відповідно до вимог ч.2 ст.264 ЦК України (а.с.5).

Відсутні доводи апеляційної скарги стосовно розміру стягнутої заборгованості. Колегія суддів перевіривши правильність розрахунку заборгованості за теплову енергію погоджується із визначеним розміром. Доказів про сплату за послуги у більшому розмірі, ніж встановлено в розрахунку відповідачем не надано (а.с.4).

Колегія суддів не може погодитися із твердженням відповідача про не отримання послуги з центрального теплопостачання, оскільки належних та допустимих доказів відключення квартири відповідача від подачі теплової енергії суду не надано.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: