Справа № 215/3126/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання Кошмак А.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

29.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків у розмірі 330 610 грн.

Вказує, що він пропрацював з 01.02.1978 по 14.05.1979, та з 14.05.1979 по 28.01.2010 на різних посадах ПрАТ «ПівнГЗК», а саме: агломератником виробничої дільниці випалювання обкотишів ЦВО-2, та агломератником ЦВО№1, які характеризуються перевищенням граничного допустимого рівня шкідливих факторів виробничого середовища. 13.04.2010 йому було встановлено професійне захворювання: сидеросилікоз першої ст. (s/n., 1/1, са, em. pi), ускладнений периферичним раком верхньої частки правої легені. Т1, N1, М0. Клінічна група 3. Стан після верхньої лобектомії справа (21.10.2009). Емфізема легень першої ст. ЛН першого-другого ст.

Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 13.05.2010, в якому вказано, що позивач, працюючи на підприємстві відповідача з 14.05.1979 по 28.10.2010 агломератником виробничої дільниці випалювання обкотишів ЦВО-2 ПівнГЗК та ВАТ «ПівнГЗК», він виконував роботи по веденню процесу випалювання обкотишів на випалювальних машинах, регулюванню режиму процесів горіння, розрідження в камерах. Проводив огляд устаткування випалювальних машин, газового обладнання, заміну випалювальних візків, виконував поточні ремонти устаткування, при цьому підпадав під дію на організм пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, внаслідок технологічного процесу пов`язаного з транспортуванням та завантаженням сирих обкотишів конвеєрним транспортом, роликовим укладачем та випалюванням обкотишів на випалювальних машинах. Працюючи раніше з 01.02.1978 по 14.05.1979 агломератником виробничої дільниці випалювання обкотишів ЦВО№1 ПівнГЗК, він виконував роботи, які згідно з даними санітарно-гігієнічної характеристики про його умови праці, які згідно х даними Тернівського райСЕС№2/2-410 від 25.02.2010, також характеризувались впливом пилу на організм концентрація якого перевищувала ГДК.

Довідкою МСЕК від 01.07.2010, йому первинно було встановлено безстроково другу групу інвалідності з 29.06.2010 та 70% втрати професійної працездатності по сидеросилікозу. За висновком МСЕК він потребує медикаментозного лікування, ВМП. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ 330 610 грн. моральної шкоди.

Стислий виклад заперечень відповідача.

01.07.2020 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, тому за таких умов праці відповідач надавав ОСОБА_1 встановлені чинним законодавством і колективними договорами пільги і компенсації, зокрема, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування, перераховував до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 тощо. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Також зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого позивача, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Крім того вказує, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо підтвердження факту заподіяння моральних страждань.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача Меланчук І.В. в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій в задоволені позовних вимог просить відмовити та провести розгляд справи за її відсутністю.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 12-00 год. 24.06.2020.

24.06.2020 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 11-00 год. 31.07.2020, за заявою представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. про відкладення розгляду справи, у зв`язку з наданням часу для підготовки та подання відзиву на позовну заяву

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 в проміжок часу з 01.02.1978 по 28.01.2010 працював у ПрАТ «ПівнГЗК», за спеціальностями: агломератник виробничої дільниці випалювання обкотишів ЦВО-2, та агломератник ЦВО№1 на ПрАТ «ПівнГЗК», загальний стаж роботи позивача 47 рік 08 місяці, з них: 32 роки за професією, та 32 роки в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 25-38).

13.05.2010 актом розслідування хронічного професійного захворювання встановлено наявність у позивача професійне захворювання: сидеросилікоз першої ст. (s/n., 1/1, са, em. pi), ускладнений периферичним раком верхньої частки правої легені. Т1, N1, М0. Клінічна група 3. Стан після верхньої лобектомії справа (21.10.2009). Емфізема легень першої ст. ЛН першого-другого ст, що також підтверджується медичними епікризами та виписками (а.с. 11-24).

Умови виробничого середовища, важкість праці агломератника відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, напруженість праці до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за показниками шкідливих хімічних речовин до 3 класу 1 ступеню шкідливості, по аерозолям фіброгенної дії до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за факторами шуму до 3 класу 2 ступеню шкідливості, мікроклімат до 3 класу 1 степеню шкідливості, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 13.05.2010 та санітарно-гігієнічної характеристикою умови праці ОСОБА_1 (а.с. 39-44).

Відповідно до п. п. 16, 17, 19 Акту розслідування, причиною виникнення хронічного професійного захворювання від 13 травня 2010 року, позивач, працюючи на підприємстві відповідача з 14.05.1979 по 28.10.2010 агломератником виробничої дільниці випалювання обкотишів ЦВО-2 ПівнГЗК та ВАТ «ПівнГЗК», він виконував роботи по веденню процесу випалювання обкотишів на випалювальних машинах, регулюванню режиму процесів горіння, розрідження в камерах. Проводив огляд устаткування випалювальних машин, газового обладнання, заміну випалювальних візків, виконував поточні ремонти устаткування, при цьому підпадав під дію на організм пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, внаслідок технологічного процесу пов`язаного з транспортуванням та завантаженням сирих обкотишів конвеєрним транспортом, роликовим укладачем та випалюванням обкотишів на випалювальних машинах. Працюючи раніше з 01.02.1978 по 14.05.1979 агломератником виробничої дільниці випалювання обкотишів ЦВО№1 ПівнГЗК, він виконував роботи, які згідно з даними санітарно-гігієнічної характеристики про його умови праці, які згідно х даними Тернівського райСЕС№2/2-410 від 25.02.2010, також характеризувались впливом пилу на організм концентрація якого перевищувала ГДК. Робота на протязі 32 років в умовах дії на організм пилу, концентрація якого перевищувала ГДК: запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом кремію діоксиду від 2 до 10% мг/м3 в концентраціях від 10,0-72,6 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3. З метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання пропонується начальнику ЦВО-2 ОСОБА_4 : розробити та узгодити з Тернівською СЕС заходи по зменшенню запиленості та шуму на робочих місцях агломератників. Встановлено вину керівника «ПівнГЗК» з 1976 р. по 1996 р., та роботодавця ВАТ «ПівнГЗК» з 1996 р. по 2010 р., порушено вимоги ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 11-15).

Довідкою МСЕК від 01.07.2010 позивачу первинно безстроково встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 70 %, та встановлено з 29.06.2010 безстроково другу групу інвалідності, за висновком якої він потребує: медикаментозне лікування, ВМП (а.с. 9-10).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України.

Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.05.2010, як вказувалось раніше, підставою для встановлення професійного захворювання ОСОБА_1 послужило те, що позивач пропрацював 32 роки на підприємстві відповідача в умовах дії на організм пилу на ПрАТ «ПівнГЗК» (а.с. 11-15), показники яких перевищували гранично допустимий рівень, а саме: запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом кремію діоксиду від 2 до 10% мг/м3 в концентраціях від 10,0-72,6 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3.

Умови виробничого середовища, важкість праці агломератника відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, напруженість праці до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за показниками шкідливих хімічних речовин до 3 класу 1 ступеню шкідливості, по аерозолям фіброгенної дії до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за факторами шуму до 3 класу 2 ступеню шкідливості, мікроклімат до 3 класу 1 степеню шкідливості. Встановлено вину керівника «ПівнГЗК» з 1976 р. по 1996 р., та роботодавця ВАТ «ПівнГЗК» з 1996 р. по 2010 р., порушено вимоги ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», та рекомендовано згідно п. 18 акту, начальнику ЦВО-2 ОСОБА_4 : розробити та узгодити з Тернівською СЕС заходи по зменшенню запиленості та шуму на робочих місцях агломератників.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому ОСОБА_1 в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди.

Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач працював на підприємстві відповідача понад 32 роки в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 70 % та отримання ним другої групи інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 105 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною.

Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року.

З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1050 грн., що становить один відсоток ціни позову.

На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 105 000 (сто п`ять тисяч) грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 1050 грн. на користь держави.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено та підписано 31 липня 2020 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження за адресою: 50079, м. Кривий Ріг, Тернівський район.

Суддя: