Ухвала

Іменем України

03 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 359/5363/18

провадження № 61-11171ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив вжити заходи забезпечення позову, а саме: визнати його права на самозахист у спосіб «цільові внески» на потреби СТ, а не «членські» внески на утримання сумнівної ГО; заборонити посадовцям ГО вчиняти порушення щодо нього, а саме: цькувати за самозахист і наміри досягти справедливості, обтяжувати пошук і повернення зниклих здобутків СТ, спокою на дачній ділянці АДРЕСА_1 «вимаганням внесків» на утримання ГО, обтяжувати пошук і повернення зниклих здобутків дачників СТ тощо; зобов`язати посадовців ГО припинити порушення його прав та не вчиняти дії, що погіршують ситуацію в порушення Конституційних прав, переглянути обов`язки, зобов`язання ГО з цих підстав і обставин; з метою вирішення проблем СТ оптимізувати «Краудфандінг» (громадське фінансування, витрати громадських набутків), планувати діяльність ГО з огляду на пропозиції дачників СТ; відшкодувати йому особисту шкоду від негативу проти нього у спосіб «Вибачення», прощення дріб`язкового боргу по «членські внески» на утримання ГО попри «цільові внески» на інфраструктурні потреби СТ, пошук і повернення в СТ зниклих набутків тощо; вжити з активної ініціативи суду (суддів) запобіжні рішення його особистих прав та інтересів СТ попри заява не зупиняє шкідливі наслідки негативних діянь посадовців сумнівної ГО (п. 10 статті 150 ЦПК України).

Заява мотивована тим, що Бориспільський міськрайонний суд Київської області надмірно довго розглядає цивільну справу, відомості по якій внесені до ЄРДР № 0001822 (ст. 356 КК України), де предметом спору є пошук і повернення зниклих набутків садового товариства.

З метою зупинення негативного впливу відповідачів на судове і кримінальне провадження хоча б на період досудового розслідування, заявник просить в порядку статей 149-153 ЦПК України вжити вказані заходи забезпечення позову.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України, у зв`язку з чим підлягає поверненню. При цьому суд вказав, що заява не містить необхідних реквізитів (найменування суду, найменування сторін, предмета та ціни позову, пропозицій щодо зустрічного забезпечення), конкретних заходів забезпечення, а також обґрунтування необхідності їх вжиття.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2020 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а підстави для її скасування відсутні.

У липні 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 151 ЦПК України передбачені вимоги щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову, яка подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною десятою статті 153 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що, повертаючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що вона не відповідає вимогам частини першої статті 151 ЦПК України.

При цьому, апеляційний суд правильно зазначив, що процесуальним законодавством не передбачено право суду залишати заяву про забезпечення позову без руху у разі існування недоліків такої заяви, і суд має вичерпний перелік процесуальних дій, які він може вжити за наслідком розгляду такої заяви.

Крім цього, чинним законодавством не обмежено право особи звернутися із заявою про забезпечення позову повторно, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Доводи касаційної не містять обґрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев