Справа № 635/400/17
Провадження № 2/635/580/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Шинкарчука Я.А.,
секретар судового засідання Желізова О.А.,
за участі позивача ОСОБА_1
представника позивача адвоката Векленко В.І.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Щит І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в якому просить суд:
-стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача грошові кошти у розмірі 322 500,00 гривень, які вони утримують без достатньої правової підстави;
-стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 100 000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди;
-стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача інфляційні збитки у розмірі 19 350, 00 гривень;
-стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача три відсотки річних у розмірі 5 831,50 гривень;
-стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору
-стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 50 000,00 гривень.

Короткий зміст позовних вимог
В обґрунтування вимог позовної заяви ОСОБА_1 вказав, що у травні 2016 року раніше знайомі позивачу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 запропонували придбати реекспортний автомобіль CHEVROLET NIVA сірого кольору номер шасі НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 за 320 тис.грн. Позивач погодився приїхати і подивись вказаний автомобіль, а у разі відповідності автомобіля вимогам позивача, останній погодився його придбати. Відповідач призначили позивачу зустріч 10.06.2016 о 15-00 годині біля сервісного центру МВС України в м.Мерефа, який розташований за адресою: вул.Дніпропетровська, 251 в м.Мерефа Харківського району Харківської області. У вказаний час, позивач прибув у відповідне місце разом із ОСОБА_4 . Під приводом здійснення між позивачем та ОСОБА_5 угоди купівлі-продажу вказаного автомобіля, ОСОБА_2 попросила і позивач передав їй копію його паспорту, копію ідентифікаційного номеру та грошові кошти у розмірі 2500 гривень для оплати та здійснення перереєстрації власника транспортного засобу. ОСОБА_2 отримавши гроші в розмірі 2500 гривень, копії паспорту та ідентифікаційного коду на ім`я позивача, зайшла з вказаними документами до адміністрації будівлі сервісного центру МВС України, який розташований за вказаною вище адресою. В цей час ОСОБА_3 почав показувати позивачу відповідний автомобіль. Дійшовши згоди про те, що стан автомобіля позивача задовольняє, ОСОБА_3 запропонував передати йому грошові кошти, на що позивач погодився. Позивач передав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 320 тис.грн. для перерахунку. Останній перерахував гроші у присутності позивача та залишив їх в салоні автомобіля CHEVROLET NIVA. Потім позивач повідомив ОСОБА_3 , що він забере гроші лише після закінчення оформлення відповідних документів на автомобіль на ім`я позивача. ОСОБА_3 зробив вигляд, що погодився із позивачем, відволік увагу, а потім без дозволу позивача схопив належні останньому грошові кошти, сів у свій автомобіль і поїхав у невідомому напрямку. Приблизно через 10 хвилин ОСОБА_3 повернувся та повідомив позивача, що грошові кошти він заховав у себе вдома і що угода купівлі-продажу та перереєстрації права власності не вказаний автомобіль CHEVROLET NIVA сірого кольору 2016 року випуску з нього на позивача укладено не буде у зв`язку з тим, що позивач має доплатити ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 27000 гривень, а вже отримані кошти він не поверне. У свою чергу, під час вказаних подій ОСОБА_2 знаходилась в будівлі сервісного центру МВС України, де робила вигляд, що начебто переоформлює автомобіль на ім`я позивача. Однак, коли ОСОБА_3 повернувся, вона також підійшла до них і повідомила позивача, що документи на позивача не переоформила і не буде робити цього, доки позивач не доплатить їм вказану вище суму коштів. Позивач відмовився від запропонованих йому умов, та запропонував відповідачам повернути йому кошти у сумі 322 500 гривень. Проте, відповідачі кинули свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від вказаного автомобіля CHEVROLET NIVA сірого кольору 2016 року випуску на землю перед позивачем та покинули місце події, не повернувши позивачу грошові кошти у розмірі 32250 гривень. Залишений відповідачами автомобіль CHEVROLET NIVA сірого кольору номер шасі НОМЕР_1 , 2016 року випуску з ключами від нього та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, так і не був переоформлений на ім`я позивача та не знятий з реєстрації власником ОСОБА_3 . З посиланням на приведене вище позивач вказує, що відповідачі діяли з єдиним умислом та спільно викрали належні позивачу грошові кошти. У зв`язку з цією подією 10.06.2016 позивач звернувся до Харківського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про незаконні дії відповідачів, а саме, за фактом відкритого заволодіння у позивача грошовими коштами у сумі 322 500 гривень. Так, Харківським ВП ГУНП в Харківській області було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2016 року за №0002327 за ч.3 ст.190 КК України. Разом з тим, на неодноразові звернення позивача до відповідачів з вимогою повернути грошові кошти, останні категорично відмовлялись це робити без пояснення причин. Виходячи з положень статей 638, 525, 526, 206, 208-210 ЦК України, між позивачем та відповідачами була досягнута усна домовленість про купівлю-продаж автомобіля, який на праві власності належить ОСОБА_3 , однак у зв`язку з односторонньою зміною істотних умов договору, на які позивач не надав згоди, то угода між позивачем та ОСОБА_3 фактично не відбулась, а договір купівлі-продажу автомобіля укладений не був через порушення умов зі сторони відповідачів. Відтак, в силу положень статей 625, 1212, 1214 ЦК України позивач просить суд з відповідачі стягнути солідарно грошові кошти у розмірі 322500 гривень, які відповідачі набули за рахунок позивача без достатньої правової підстави, інфляційні збитки за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року (сукупний індекс інфляції 106,0%) (322500х106,0%=19 350,00) у розмірі 19 350,00 гривень та 3% річних за період з 11 червня 2016 року по 16 січня 2017 року (кількість діб 220) (322500 х 3% :365 х 220 = 5 831,50) у розмірі 5 831,50 гривень. Крім того, оскільки відповідачі посягнули на належне позивачу на праві власності майно, що завдало останньому моральних страждань, які полягали у переживаннях, сильних душевних стражданнях, зміні звичайного життєвого устрою, погіршення матеріального стану через відсутність коштів та відповідного автомобіля, позивач просить стягнути з них солідарно моральну шкоду, яку оцінив в грошовому вимірі 100000,00 гривень. Поряд з цим, позивач просить стягнути з солідарно відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 50 000,00 гривень.

Заперечення відповідача на позовну заяву
Відповідач ОСОБА_2 у своїх письмових заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 , наданих до суду 27 березня 20017 року, вказала, що вважає вимоги останнього необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з посиланням на наступне. Так, в травні 2016 року до ОСОБА_2 звернувся генеральний директор ПСП ім.Шевченка - Євтушенко В.М. з приводу купівлі саме у відповідачів автомобіля CHEVROLET NIVA сірого кольору номер шасі НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль планувалося придбати та прийняти на баланс ПСП ім.Шевченка (вул.Гагаріна, 13 с.Вінницькі Іванки Богодухівського району), і експлуатувати його підприємством. Саме для цього ОСОБА_6 17 травня 2016 року від імені ПСП ім.Шевченка надав довіреність ОСОБА_2 на реєстрацію вказаного автомобіля у МРЕВ ДАІ та інших органах. На підставі цієї довіреності, 20 травня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу автомобіля «Chevrolet Niva» Х9L212300G0591771, 2016 р.в. д.н. НОМЕР_2 з продавцем ОСОБА_3 , ціна якого складала 350 000,00 гривень. З метою поставки вказаного автомобіля на облік на ПСП ім.Шевченка, 20.05.2016 ОСОБА_2 сплатила необхідні платежі у МРЕВ ДАІ Харківського району (вул.Дніпропетровська, 251 м.Мерефа), а на наступний день поїхала на вказаному авто у м.Богодухів, щоб поставити його на військовий облік до Богодухівського об`єднаного військового комісаріату. В подальшому угода до кінця не була реалізована, так як ОСОБА_6 посилався на тимчасові фінансові труднощі та не передавав гроші за авто. Декілька разів ОСОБА_2 в телефонному режимі обговорювала з ОСОБА_6 вказану ситуацію, останній не відмовлявся від виконання своїх обов`язків з придбання авто та його ціни. 10 червня 2016 року до м.Мерефа приїхав на автомобілі ОСОБА_1 та інший чоловік. Зі слів ОСОБА_1 ОСОБА_7 стало відомо, що їх ОСОБА_6 відрядив як посередників до м.Мерефа для того, щоб розрахуватись із продавцем автомобіля та забрати у ОСОБА_3 автомобіль «Chevrolet Niva» д.н. НОМЕР_2 , на якому в м.Богодухів за кермом повинен був їхати ОСОБА_1 . Під час перерахунку коштів, які привіз ОСОБА_1 було з`ясовано, він привіз тільки 320 000,00 гривень, а не всю суму у розмірі 350 000, 00 гривень, як було обумовлено раніше. Ми декілька разів намагались додзвонитись ОСОБА_6 для з`ясування обставин повернення решти грошей, однак він був зайнятий і не мав можливості у цей день поспілкуватись. ОСОБА_2 в такому разі зазначила ОСОБА_1 , що автомобіль перереєстровувати на ПСП ім.Шевченка передчасно. Кошти, як привіз ОСОБА_1 він передав власнику автомобіля ОСОБА_3 , а останній віддав йому ключі від автомобіля та технічний паспорт на автомобіль. Оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склалися тривалі довірливі стосунки, було домовлено, що ОСОБА_1 забирає автомобіль а також довезе недостатню суму коштів за автомобіль, після чого ОСОБА_2 , як уповноважена особа ПСП ім.Шевченка, поставить на реєстрацію вказаний автомобіль, як і було обумовлено раніше. ОСОБА_1 поїхав на вказаному автомобілі, а через деякий час ОСОБА_2 дізнається про те, що останній звернувся до Харківського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про шахрайські дії відповідача під час реєстрації автомобіля. Вказаний автомобіль був поставлений на штрафмайданчик Харківського ВП м.Мерефа, де він знаходиться і до цього часу. Кримінальне провадження №0002327 за ч.3 ст.190 КК України за вказаним фактом знаходиться в провадженні Харківського ВП до сьогодні, жодній особі підозра не пред`явлена. Крім того, ОСОБА_2 письмово звернулась до генерального директора ПСП ім.Шевченка ОСОБА_6 з приводу повернення ним решти суми за вказаний автомобіль у розмірі 30000,00 гривень, які не повернені, відповіді не претензію не отримано. У зв`язку з викладеним, відповідач наполягає, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у даній справі, оскільки договір купівлі-продажу укладений з іншою особою і на реєстрацію вказаний автомобіль повинен був стати саме до ПСП ім.Шевченка, а тому кошти за автомобіль не належать ОСОБА_1 . З приводу вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, ОСОБА_2 вказана на їх необґрунтованість та недоведеність.

Рух справи в суді та процесуальні дії у справі
09 лютого 2017 року судом в порядку положень частини третьої статті 122 ЦПК України (в редакції 2004 року) отримано відповідь на запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Харківській області стосовно зареєстрованого місця проживання відповідачів даній справі. Так, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22 -23, Т.1).
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2017 року провадження у даній справі відкрито.
27 березня 2017 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача ОСОБА_2 на позов (а.с.30-36, Т.1).
Від ОСОБА_1 27 березня 2017 року до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній цивільній справі до вирішення кримінального провадження №0002327 (а.с.40, Т.1).
В судовому засіданні, яке відбулось 30 червня 2017 року, до матеріалів справи долучено постанову слідчого (а.с.62-66, Т.1) Харківського ВП ГУНП в Харківській області від 30 травня 2017 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002327 від 11.06.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, у зв`язку в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
На підставі ухвали суду від 30 червня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання (заявленого в судовому засіданні) представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ОСОБА_8 про залишення позову ОСОБА_1 без руху.
В судовому засіданні 26 липня 2017 року до матеріалів справи долучено лист генерального директора Приватного сільськогосподарського підприємства ім.Т.Г.Шевченка від 05.07.2017 за вих.№30 (а.с. 75-76, Т.1), належним чином завірену копію довіреності Приватного сільськогосподарського підприємства ім.Т.Г.Шевченка від 17 травня 2016 року на уповноваження ОСОБА_2 зареєструвати автомобіль CHEVROLET NIVA Х9L212300G0591771, 2016 р.в. та виконати всі необхідні дії пов`язані з виконанням даного доручення (а.с. 77, Т.1).
26 липня 2017 року від позивача надійшло до суду клопотання про забезпечення позову у даній справі, шляхом накладення арешту на автомобіль CHEVROLET NIVA сірого кольору номер шасі НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить відповідачу ОСОБА_3 (а.с.83-84, Т.1).
У відповідності до ухвали суду від 26 липня 2017 року заяву клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на вище вказаний автомобіль.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Так, відповідно до пункту 9 статті 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
В судовому засіданні 11 жовтня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи Богодухівський об`єднаний військовий комісаріат (а.с. 112, Т.1), в задоволенні якого відмовлено згідно ухвали суду від 11 квітня 2018 року.
03 вересня 2018 року за наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно розпорядження в.о. керівника апарату Харківського районного суду Харківської області №01-02/85 від 03 вересня 2018 року у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 14.08.2018 заяви про відставку судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_9 та відповідно до наказу в.о. голови Харківського районного суду Харківської області від 20.08.2018 №05-05/88 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області Полєхіна А.Ю.», зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчука Я.А. (а.с.129-130, 131, т.1) та на підставі ухвали суду від 04 вересня 2018 року (з урахуванням виправлення описки на підставі ухвали від 07 лютого 2019 року) прийнята до свого провадження.
В судовому засіданні, яке відбулось 22 травня 2019 року, до матеріалів справи долучено представником відповідачів адвокатом Щит І.А. копії квитанцій датовані 20.05.2016 на суму платежу 154,15 гривень та 391,15 гривень (а.с.186, 187, Т.1), інші дві копії квитанцій мають нечитабельний (а.с. 188, 189, Т.1).

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 10 червня 2016 року ОСОБА_1 приїхав до м.Мерефа Харківського району Харківської області неподалік сервісного центру МВС України в м.Мерефа, який розташований за адресою: вул.Дніпропетровська, 251 в м.Мерефа Харківського району Харківської області, на зустріч з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з приводу купівлі-продажу автомобіля CHEVROLET NIVA сірого кольору номер шасі НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 .
Не дійшовши згоди щодо ціни відповідного автомобіля, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишили ключі, свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу та сам автомобіль CHEVROLET NIVA біля сервісного центру МВС України в м.Мерефа, без попередньої перереєстрації вказаного транспортного засобу на ОСОБА_1 , а підготовлені завчасно останнім грошові кошти у розмірі 320 000,00 гривень залишили у себе та повертати відмовились.
У зв`язку з вчиненими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 діями, ОСОБА_1 звернувся до Харківського ПВ ГНУП в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002327 від 11.06.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
Згідно постанови старшого слідчого Харківського ВП ГУНП в Харківській області Гребенюк І.С. від 30.05.2017 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002327 від 11.06.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
На момент вирішення спору судом, позивачу грошові кошти не було повернені.
Неодноразово в судових засідання, та зокрема 22 травня 2019 року, ОСОБА_2 особисто повідомила суду про те, що нею отримано від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 320 000,00 гривень, які перебуваю у нею. Разом з тим, отримання від ОСОБА_1 грошей у сумі 2 500,00 гривень, нею неодноразово заперечувалось.
Позивачем факт передачі ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 2500,00 гривень жодними іншими доказами не було доведено.
Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_2 зберегла у себе без достатньої правової підстави грошові кошти ОСОБА_1 . Будь-які правові підстави набуття вказаних грошових коштів, відсутні.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Щодо стягнення коштів отриманих без достатньої правової підстави, інфляційних втрат та трьох відсотків річних
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України (НАБУТТЯ, ЗБЕРЕЖЕННЯ МАЙНА БЕЗ ДОСТАТНЬОЇ ПРАВОВОЇ ПІДСТАВИ) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше значення це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.
Такий правовий висновок щодо застосування положень статей 625 та 1214 ЦК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18).
Таким чином, правовідносини, які склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності.
Відтак, виходячи з суми грошових коштів, які підлягають поверненню позивачу (320000,00 гривень) розмір інфляційних втрат за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року (сукупний індекс інфляції = 106,0 %) становить 19 200,00 гривень (320 000,00 х 106,00 % 320 000,00), а три відсотки річних за період з 11 червня 2016 року по 16 січня 2017 року складає 5771,64 гривень (320 000,00 х 3% : 365 х 220 днів).
Також, суд зауважує, що за приписом статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Главою 83 ЦК України, якою врегульовані правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, не передбачено виникнення солідарного обов`язку або солідарної вимоги.
З урахуванням встановленого, оскільки відповідачем ОСОБА_2 неодноразово завірено суд, що грошові кошти ОСОБА_1 утримуються нею, а положеннями статті 1212 ЦК України передбачено альтернативу або набуття, або збереження майна без достатньої правової підстави, суд дійшов переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення грошової суми у розмірі 320 000,00 гривень, інфляційних втрат та трьох відсотків річних саме з ОСОБА_2 , якою збережено грошові кошти ОСОБА_1 .
При цьому, твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач був уповноваженою особою Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г.Шевченка, з генеральним директором якого відповідачка вела перемовини про перереєстрацію автомобіля CHEVROLET NIVA сірого кольору 2016 року випуску на ПСП, спростовуються даними листа генерального директора Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г.Шевченка за вих.№30 від 05.07.2017 про те, що ОСОБА_1 не видавались будь-яких доручення чи грошові кошти у травні-червні 2016 року, з метою придбавання для ПСП автомобіля CHEVROLET NIVA, а також у трудових відносинах з ПСП він не перебуває і не перебував.

Стосовно відшкодування моральної шкоди
Згідно положень частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За нормами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Аналізуючи викладені обставини та надані сторонами докази на їх підтвердження, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення із відповідачів моральної шкоди до задоволення не підлягають, оскільки будь-яких доказів заподіяння діями відповідачів моральної шкоди позивачу не надано та в судових засіданнях не отримано.
Тим паче суд зазначає, що з боку позивача намір укласти угоду саме у запропонованій відповідачами формі був добровільним і він не міг не усвідомлювати можливі її наслідки і ризики її укладення, а тому відсутні підстави вважати, що йому спричинена моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню.

Щодо розподілу судових витрат (судового збору та витрат на правову допомогу)
Згідно вимог статей 141, 264 та 265 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення по суті, вирішує питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 3 449,71 гривень.
Окрім того, позовні вимоги ОСОБА_1 також містили вимоги про стягнення на його користь з відповідачів витрат на правничу допомогу. З приводу даної вимоги суд вказує наступне.
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно частини першої та другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частини перша та друга статті).
Згідно частин третьої-п`ятої статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.
Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Однак, всупереч вказаному вище, представником позивача не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу, як то Акт виконаних робіт, квитанції про оплату послуг тощо.
Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду за результатами розгляду справи
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, здійснивши правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 зберегла без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 320 000,00 гривень, які належали ОСОБА_1 , а також є достатні підстави для стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних нарахованих на відповідну суму.
При цьому, з огляду на приведене вище, суд відмовляє позивачу в частині вимог про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів, з урахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а також в частині стягнення моральної шкоди.

З приводу скасування вжитих заходів забезпечення позову
Відповідно до вимог статей 158, 264, 265 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення по суті, вирішує питання про скасування заходів забезпечення позову.
Так, у даній справі ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 липня 2017 року вжито забезпечення позову у даній справі, а саме, накладено арешт на автомобіль марки та моделі СHEVROLET NIVA, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 .
Виходячи з приведених вище положень та висновків суду про часткове задоволення вимог позову ОСОБА_1 , заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.
Керуючись статями 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218, 234, 256 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 320 000 (триста двадцять тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки у розмірі 19 200, 00 (дев`ятнадцять тисяч двісті) гривень та три відсотки річних у розмірі 5 771 (п`ять тисяч сімсот сімдесят одна) гривня 64 (шістдесят чотири) копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 3 449 (три тисячі чотириста сорок дев`ять) гривень 71 (сімдесят одна) копійка.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Скасувати заходи забезпечення позову застосовані на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 26 липня 2017 року шляхом накладення арешту на автомобіль марки та моделі СHEVROLET NIVA, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач 1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване у встановлено порядку місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідач 2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване у встановлено порядку місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повне рішення складено 04 серпня 2020 року

Суддя Я.А. Шинкарчук