Номер провадження: 22-ц/813/5496/20
Номер справи місцевого суду: 496/3368/19
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 січня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 грудня 2008 року у розмірі 19 956, 99 грн., мотивовучи це тим, що 08 грудня 2008 року між сторонами було укладено вищезазначений кредитний договір, за умовами якої банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та неустойку у разі порушення зобов`язань у порядку та строк передбачений умовами договору. Позивач надав відповідачеві у користування грошові кошти, проте відповідач умов договору не дотримався, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 15 липня 2019 року становить 19 956, 99 грн. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повертати борг, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.01.2020 року у позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10.01.2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що:

Представник позивача у позовній заяві посилається на те, що 08.12.2008 року відповідач ОСОБА_1 , звернулася до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 08.12.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, до позовної заяви не додано вказану заяву №б/н від 08.12.2008 року, з якої б вбачалися данні про отримання відповідачем зазначеної суми кредиту, а також яку саме карту отримано відповідачем.

Разом з цим, до позовної заяви додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду (а.с.10) та копію договору (неналежної якості) від 08.12.2008 року (Вклад «Пенсійний накопичувальний», карта «Універсальна») (а.с.9).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, обов`язок клієнта, зокрема погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Пунктом 2.1.1.2.4 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку встановлено, що підписання цього договору є прямим і безумовним згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 1.1.7.11 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк», який в свою чергу є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», а згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 31-32).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 15.07.2019 року становить 19 956,99 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 328,54 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 4 353,92 грн; заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 7 486,10 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. 600,00 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 938,43 грн. (а.с. 6-8)

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що:

- позивачем не надано жодного належного доказу того, що надані ним довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приват Банк дійсно являються складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, враховуючи, що одну із складових, а саме заяву №б/н від 08.12.2008 року не додано до матеріалів справи, та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не підписувались відповідачем, не мають терміну, дати їх складення та строку їх дії;

- додана до матеріалів справи не чітка копія договору від 08.12.2008 року не стосується саме кредитного договору про стягнення заборгованості за яким позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості, оскільки вказаний договір укладався з метою вкладу грошових коштів на рахунок картки «Пенсійний накопичуваний», сума вкладу 50,00 грн. на строк 12 місяців по 08.12.2009 року включно. (а.с.9). Тобто строк дії вказаного договору сплинув - 08.12.2009 року;

- відповідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду (а.с.10) від 08.12.2008 року, підписаної відповідачем, у останній викладено порядок та розмір сплати відсотків та штрафних санкцій, проте, термін її дії не вказаний, як і не вказаний розмір встановленого кредитного ліміту. Довідка містить лише приклади використання кредитних коштів та не містить розміру встановленого кредитного ліміту, що також в свою чергу не дає суду можливість визначити розмір суми кредиту;

-вказівка про розмір кредиту виданий відповідачу в 7000 грн. тільки у позовній заяві та відсутність самої підписаної відповідачем заяви №б/н від 08.12.2008 року, на яку посилається позивач, не надає підстав для висновку про доведеність видачі відповідці кредитних коштів і позбавляє можливості перевірити правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Судова колегія виходить з наступного.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша стаття 1048 ЦК України).

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також заборгованість за простроченим тілом кредиту складові його повної вартості та пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасність сплати боргу, штраф за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Суд першої інстанції вірно зазначив,що в матеріалах справи відсутня підписана відповідачем ОСОБА_1 заява №б/н від 08.12.2008 року, яка разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та витягом з Тарифів є важливою складовою для укладення кредитного договору за правилами ст. 634 ЦК України (договір приєднання) і на яку позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доданий позивачем до позову договір від 08.12.2008 року укладений між Банком та відповідачем з метою вкладу грошових коштів на рахунок картки «Пенсійний накопичуваний», сума вкладу 50,00 грн. на строк 12 місяців по 08.12.2009 року включно. Тобто представлений Банком договір не є кредитним в розумінні ст.. 1054 ЦК України і не стосується предмету заявленого Банком позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Сама по собі довідка про тарифи про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду (а.с.10) від 08.12.2008 року, підписана відповідачем, містить лише відомості про умови використання кредитних коштів та не містить інформацію про розмір встановленого кредитного ліміту.

Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, на які посилається у позові Банк, не підписані відповідачем і не можуть вважатися частиною кредитного договору в тому числі і приймаючи до уваги відсутність самої підписаної відповідачем заяви від 08.12.2008 року, на яку посилається позивач в обрунтування укладення кредитного договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що ті письмові докази, які були надані позивачем в обґрунтування позову до суду першої інстанції, не свідчать про укладення сторонами 08.12.2008 року кредитного договору, та про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором і як слідство про обґрунтованість розрахованої Банком заборгованості відповідача за кредитним договором.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, учасник справи не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

19 листопада 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 826/12675/15, касаційне провадження №К/9901/26923/18 (ЄДРСРУ № 85836646) досліджував питання особливостей подання нових доказів в суд апеляційної інстанції та порядок прийняття їх до розгляду та зробив наступний висновок - суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами, поважність причин яких повинен довести скаржник.

Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в тому числі без його участі безпосередньо, зазначивши, що всі необхідні докази є в матеріалах справи, та клопотання і заяви з боку банку відсутні, розпорядившись таким чином своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Таким чином в апеляційного суду відсутні підстави для прийняття в якості доказів виписку за картою ОСОБА_1 , яка додана позивачем до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, оскільки апелянтом не наведено поважних причин не подання або неможливості їх подання до районного суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з остаточним висновком районного суду про відмову у задоволенні заявлених Банком позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором виходячи з наведених судом обгрунтувань такої відмови у зв`язку з недоведеністю укладення сторонами 08.12.2008 року кредитного договору, про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором і як слідство обґрунтованості розрахованої Банком заборгованості відповідача за кредитним договором.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задовлення позову через недоведеність позивачем обставин, на які він посилався в обгрутування заявлених вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, неповноти з`ясування судом обставин справи та неправильного затосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи по суті, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки правильність висновків районного суду не спростовують, по своїй суті зводяться до незгоди з висновками районного суду щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 31.07.2020 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

О.В. Князюк