провадження № 22-ц/824/8558/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович, ОСОБА_3 , про визнання дій приватного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. неправомірними в частині накладення арешту та списання грошових коштів, які надходять на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Державний ощадний банк України»; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом зняття арешту з коштів боржника, які надходять на вищезазначений рахунок, а також розблокування можливості користування пільговим проїздом у громадському транспорті.

УхвалоюШевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку для звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. Скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що 06 лютого 2020 року із виписки по вищезазначеному картковому рахунку їй стало відомо про встановлення арешту на вказаний рахунок, а також про списання з нього грошових коштів, які надійшли з цільовим призначенням «безготівкове зарахування на рахунок пенсії». У вказаній виписці не було зазначено конкретної підстави для списання грошових коштів із зазначенням відповідного документу. На сьогоднішній день ОСОБА_1 фактично взагалі невідомо про причинно-наслідковий зв`язок між винесенням постанови приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. від 11 вересня 2018 року та списанням відповідних грошових коштів з її банківського рахунку. Усі спроби дізнатись відповідну інформацію у приватного виконавця та банківської установи не закінчились успіхом, про що було повідомлено Шевченківський районний суд та надано відповідні докази. Керуючись ч. 1 ст. 84 ЦПК України, враховуючи неможливість самостійно отримати підтвердження дій приватного виконавця про списання грошових коштів з банківського рахунку заявниці, ОСОБА_1 у своїй скарзі заявила про необхідність витребування матеріалів виконавчого провадження № 55993815 у приватного виконавця Ляпіна Д.В. Однак, суд першої інстанції не взяв це до уваги. Твердження суду про те, що ОСОБА_1 дізналась про порушення своїх прав з боку приватного виконавця Ляпіна Д.В. саме 06 лютого 2020 року, є хибними, оскільки остаточно цей факт на сьогодні залишається нез`ясованим. На сьогоднішній день права ОСОБА_1 продовжують порушуватися, що виражається у відсутності можливості користування власними грошовими коштами та пільговим проїздом у міському транспорті. При цьому, останній факт жодним чином не сприяє виконанню рішення третейського суду, а лише створює перешкоди для життєдіяльності заявниці.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що беручи до уваги обізнаність скаржника про наявність накладення арешту на грошові кошти на її рахунку з 06 лютого 2020 року, враховуючи, що подальші дії скаржника щодо отримання інформації по виконавчому провадженню не являються підставами поважності причин пропуску встановленого законом строку для звернення до суду зі скаргою, оскільки заявником не наведено причин неможливості подати вказану скаргу у строки, встановлені законодавством, відсутні підстави для визнання причин пропуску такого строку поважними. Строк на вчинення процесуальної дії сплинув, а клопотання про поновлення вказаного строку є необґрунтованим.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з положеннями ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року роз`яснено судам, що відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Статтями 122-124 ЦПК України встановлено порядок обчислення процесуальних строків.

Положеннями ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, ОСОБА_1 вказує, що 11 вересня 2018 року постановою приватного виконавця було накладено арешт на її кошти як боржника у виконавчому провадженні. У подальшому судовим рішенням постанову скасовано в частині накладення арешту на грошові кошти, які надходять як пенсія на рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк». Скаржник зазначає, що 06 лютого 2020 року із виписки по її картковому рахунку, відкритому в АТ «Державний ощадний банк України», їй стало відомо про накладення арешту на кошти на вказаному рахунку, а також списання з нього грошових коштів, які надійшли з цільовим призначенням «безготівкове зарахування на рахунок пенсії».

Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що скаржник була обізнана про наявність відкритого виконавчого провадження та постанови приватного виконавця, якою накладено арешт на її кошти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Таким чином, у разі належної реалізації своїх прав у виконавчому провадженні ОСОБА_1 повинна була та могла дізнатися про порушення її прав або свобод ще 06 лютого 2020 року. Отже, строк на звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця розпочався 07 лютого 2020 року та закінчився 16 лютого 2020 року. У той же час, скарга подана 20 березня 2020 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що з метою отримання інформації та документів, на підставі яких з її рахунку було списано кошти, вона звернулася до АТ «Державний ощадний банк України». Остання заява була направлена 15 лютого 2020 року. Проте, жодної відповіді у тридцятиденний термін скаржник не отримала.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження була обізнана про наявність накладення арешту на грошові кошти на її рахунку з 06 лютого 2020 року. Ніщо не позбавляло скаржника права звернутися до приватного виконавця та ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, зокрема, з рішенням виконавця, на підставі якого було накладено арешт та списано грошові кошти, які надходять на рахунок, відкритий у АТ «Державний ощадний банк України».

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 зазначає, що враховуючи неможливість самостійно отримати підтвердження дій приватного виконавця про списання грошових коштів з банківського рахунку заявниці, вона у своїй скарзі заявила про необхідність витребування матеріалів виконавчого провадження. Твердження суду про те, що скаржник дізналась про порушення її прав саме 06 лютого 2020 року, є хибними, оскільки остаточно цей факт на сьогодні залишається нез`ясованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Разом з тим, заявляючи клопотання про витребування матеріалів виконавчого провадження скаржник не надала суду доказів того, що вона не може отримати та надати їх самостійно. Будучи стороною виконавчого провадження, ОСОБА_1 у визначений законом строк на оскарження мала можливість ознайомитися з матеріалами провадження, зробити з них виписки, зняти відповідні копії та надати їх суду.

Доказів відсутності приватного виконавця за наявною в матеріалах справи адресою чи відмови останнього надати матеріали скаржнику для ознайомлення матеріали справи не містять.

За таких обставин, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дотримався норм процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.