Дата документу 15.01.2020
Справа № 334/6708/19
Провадження № 2/334/1256/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Манюхіні О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що відповідно до договору № б/н від 17.06.2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 21500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по кредитному договору, станом на 15.08.2019 року виникла заборгованість у сумі 75511,92 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, суду пояснив, що насправді користувався кредитним лімітом, наданим на картку АТ КБ «Приватбанк», відносився до цього відповідально та погашав усі кредитні кошти у встановлені строки. У листопаді 2018 року він розмістив в мережі «Інтернет» оголошення про пошук роботи. 05.11.2018 року, на телефон, вказаний у оголошенні, зателефонувала невідома особа, яка представилася потенційним роботодавцем. В процесі співбесіди ця особа спиталась про номер його платіжної картки, мотивуючи це тим, що у них укладено зарплатний проект з ПАТ КБ «Приватбанк». Після цієї бесіди відповідач звернувся до відділення банку, де розповів про свою розмову з невідомою особою. Працівники банку перевірили баланс платіжної картки, але кошти були в наявності, після чого йому видали нову картку, не заблокувавши рахунок. Десь о 18.00 він довідався, що всі кошти в сумі 21000 грн. зняті з його рахунку кількома транзакціями. Він одразу ж звернуся органів поліцій з повідомленням про те, що відносно нього було вчинено шахрайські дії, однак до теперішнього часу кримінальне провадження триває. Тому, вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 17.06.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України) було укладено договір б/н, предметом якого стало надання кредиту у розмірі 21500,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в порядку та на умовах, визначених Договором - заявою, Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.

Відповідно укладеного договору відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно та у повному обсязі здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 не порушував, що підтверджується наданими позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.06.2015 року, а саме, як зазначає ОСОБА_1 у судовому засіданні та вбачається з наданого розрахунку, починаючи з 01.09.2015 року до 05.11.2018 року, він користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі. Також, із поданого розрахунку вбачається, що 05.11.2018 року з рахунку зафіксовано зняття кредитних коштів у повному об`ємі, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування.

ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій та повернення незаконно списаних коштів, однак, листом від 25.12.2018 року, представник АТ КБ «Приватбанк» лише роз`яснив йому умови кредитного договору та порідив змінити платіжну картку.

07.11.2018 року дані за заявою ОСОБА_1 були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0003993. За даним кримінальним провадженням його визнано потерпілим. На теперішній час кримінальне провадження триває, проводяться слідчі дії.

Пунктом 6.6 Правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми.

Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ОСОБА_2 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 виконав свої обов`язки перед банком, щодо погашення заборгованості за договором кредиту, відповідно до умов договору, повідомив банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку та звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. У свою чергу, позивачем не надано належних доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, будь якої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71-цс 15, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права, а саме, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15 січня 2020 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.