КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/ 443/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Лапчевської О.Ф., Іванченко М.М.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 липня 2018 року, постановлену під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Кирилюк І.В.

по цивільній справі № 757/31617/18-ц за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Олександрівський» в особі Голови правління Сухомлина Миколи Івановича про визнання рішення загальних зборів недійсним.

в с т а н о в и л а :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Олександрівський» в особі Голови правління Сухомлина Миколи Івановича про визнання недійсним рішення загальних зборів кооперативу від 19.05.2018 року, яким змінено керівника юридичної особи. Так як жодних протоколів загальних зборів кооперативу на підставі яких було змінено керівництво кооперативу, у позивача немає. Він не писав ніяких заяв про звільнення з займаної посади, жодних наказів про своє звільнення не отримував. Тому просив суд визнаним недійсним рішення та протокол загальних зборів кооперативу, які були проведені19 травня 2018 року, на підставі яких було змінено керівництво кооперативу, що здійснено приватним нотаріусом Тригуб Є.О. від 22.062018 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 липня 2018 року у відкритті провадження за указаним позовом відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив ухвалу скасувати, як таку що перешкоджає подальшому провадженню у справі, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказуючи при цьому на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, постановлення її з порушенням норм процесуального права. З посиланням на те, що спір виник не з корпоративних, а з трудових відносин, оскільки ОСОБА_1 перебував на посаді голови правління ОК «Олександрівський» до прийняття загальними зборами кооперативу оскаржуваного позивачем рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції надано не було.

Позивач та його представник повідомлялися про розгляд справи за адресами визначеними ними самостійно для листування при подачі апеляційної скарги.

Відповідачі про день і час розгляду справи неодноразово повідомлялися у встановленому законом порядку, а також шляхом опублікування судової повістки - повідомлення на офіційному веб -сайті судової влади України. У судове засідання не з`явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з положень ст. 186 ЦПК України вказуючи, що предметом позову є визнання недійсним рішення та протоколу загальних зборів кооперативу, яким було змінено керівництво кооперативу, відтак вважав, що даний спір виник з корпоративних правовідносин, отже підвідомчий господарському суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України, за змістом ч.1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з ч.1 та 3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання

певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію».

Особливості діяльності обслуговуючих кооперативів містяться у статтях 2, 23, 26 Закону України «Про кооперацію».

Так, обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Особи, які є членами створеного ним обслуговуючого кооперативу, є правомочними брати участь в управлінні обслуговуючим кооперативом, отримувати певну частку активів обслуговуючого кооперативу в разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливають з їх участі у кооперативі. Члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічний за змістом висновок у відповідних правовідносинах викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 та від 01 жовтня 2019 року у справі №910/7554/18.

Позивач як член кооперативу, відповідно до статуту та чинного законодавства, має в ньому корпоративні права, порушенням яких, а саме права брати участь в управлінні кооперативом, обґрунтовував позовні вимоги.

Встановивши, що ОК «Олександрівський» відповідно до Статуту та чинного законодавства є господарською організацією, а спір у цій справі виник у межах господарських правовідносин з управління діяльністю відповідача у зв`язку з порушенням прав члена кооперативу щодо можливості брати участь в управлінні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо розгляду цього спору судами господарської юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_3 не був на час обрання головою кооперативу, членом кооперативу відтак мало місце відсутність підстав вважати відносини корпоративними, не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки відповідачем в даному провадженні є ОК «Олександрівський» як юридична особа, а не ОСОБА_3 .

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372,374,375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення. Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 січня 2020 року.

Суддя-доповідач: Судді: