Дата документу 21.01.2020 Справа № 320/8141/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/8141/18
Провадження №22-ц/807/167/20
Головуючий в 1-й інстанції Купавська Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Скворцової Олени Володимирівни на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року, постановлену у м. Мелітополь у справі за поданням головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Петраш С.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року головний державний виконавець Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу шляхом заборони перетину кордону України до виконання ним своїх зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року, подання головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Петраш С.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволено повністю.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним обов`язків за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа №320/8141/18, виданого 25.04.2019 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 27.09.2017 в розмірі 140555,48грн., судового збору у розмірі 1406,00грн.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Скворцової Олени Володимирівни звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що державним виконавцем до суду не було надано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, а також доказів, які б свідчили про доцільність обмеження його у праві виїзду за кордон.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавчий лист №320/8141/18, виданий 25.04.2019 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 27.09.2017 в розмірі 140555,48 грн та судового збору у розмірі 1406,00грн. За даним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №59190395.

Під час виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що згідно

інформації, наданої на запити №9860688 від 07.07.2019; № 30952 від 10.06.2019

№ 59190395 від 24.05.2019, майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє.

На виклики державного виконавця Довгань М.М. не з`являвся, про причини неявки не повідомляв держвиконавця.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом повідомлено про те, що ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , неодноразово перетинав державний кордон України.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 12.09.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 26.10.2017 органом видачі 2318.

Згідно довідки ІС ДП"НАІС" від 21.08.2019 в МВС відсутні дані про зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 наявні невиконані зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням, що є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом наведених вище норм чинного законодавства, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, і саме з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 441 ЦПК України питання щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України розглядається за обов`язковою участю державного виконавця, оскільки тягар доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається саме на державного виконавця, як на особу, що приймає участь у судовому засіданні, зважаючи, що участь сторін та інших заінтересованих осіб у засіданні не передбачена.

Як вбачається з матеріалів справи вказане подання було розглянуто 30 вересня 2019 року без участі державного виконавця (а.с. 68).

При цьому, судом не взято до уваги, що саме державний виконавець зобов`язаний довести суду (з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження) необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Всупереч вимогам процесуального та матеріального права, суд першої інстанції не з`ясував чи дійсно ОСОБА_1 свідомо не виконує належні до виконання зобов`язання, не дав оцінку доказам, які надані державним виконавцем при поданні подання, тобто не провів повний і всебічний розгляд зазначеного подання державного виконавця.

Матеріалам виконавчого провадження, які додані до подання про обмеження виїзду за кордон, судом першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 89 ЦПК України, не надана оцінка.

Таким чином, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні, а також без належної перевірки обставин щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення, доведення яких є обов`язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, висновок суду про наявність підстав для задоволення подання є передчасним.

За наведених обставин, ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Скворцової Олени Володимирівни задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 23 січня 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков