Справа № 135/943/18
Провадження № 22-ц/801/62/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Волошиної Т.В. в м. Ладижині Вінницької області, зі складенням його повного тексту 14 жовтня 2019 року,

у цивільній справі № 135/943/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів, в обґрунтування якого посилалася на те, що 05.05.2013 її син ОСОБА_2 отримав від неї грошові кошти в сумі 5 000 доларів США для купівлі житлового будинку та земельних ділянок біля цього житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 . На підтвердження укладення договору позики між нею та ОСОБА_2 05.05.2013 була складена розписка, яка була написана її сином, підписана її сином, нею та свідком ОСОБА_4 . Відповідно до умов розписки ОСОБА_2 отримав від неї грошові кошти в сумі 5 000 доларів США на строк 5 років, тобто до 05.05.2018. Проте, після спливу п`ятирічного строку ОСОБА_2 не повернув грошові кошти, тобто порушив взяті на себе зобов`язання.

Зазначила, що на момент укладення договору позики 05.05.2013 ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , тому кошти були отримані та використані в інтересах сім`ї для купівлі житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно було придбано за згодою ОСОБА_3 та є спільним майном подружжя, тому вважає, що кошти за договором позики необхідно стягувати солідарно із відповідачів.

Просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь борг за договором позики від 05.05.2013 у сумі 5 000 доларів США.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, що за офіційним курсом гривні до іноземних валют станом на день подання позову складає 131 000 грн. В частині позовних вимог до ОСОБА_5 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 310 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає судове рішення частково необґрунтованим та незаконним, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції у справі № 135/943/18 та винести нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача, стягнувши грошові кошти в сумі 5 000 доларів США з нього та другого відповідача солідарно.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суддею було порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки рішення суду 02 жовтня 2019 року не виносилось, в тому числі вступною та резолютивною частиною. Відповідач ОСОБА_2 вважає, що має нести солідарну цивільну відповідальність зі своєю колишньою дружиною, оскільки кошти були використані на купівлю будинковолодіння: житлового будинку, господарських споруд та земельних ділянок, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Факт того, що кошти були позичені у відсутності колишньої дружини, як це встановив суд, жодним чином не впливає на її солідарну відповідальність за укладеним договором позики у випадку, якщо кошти були використані ОСОБА_2 в інтересах сім`ї. В розписці про отримання грошових коштів в сумі 5 000 доларів США зазначено, що він отримав кошти для придбання житлового будинку та земельних ділянок в АДРЕСА_1 , які є об`єктом спільного майна подружжя. Суд не взяв до уваги свідчення ОСОБА_6 , яка посвідчила, що будинок та земельні ділянки були придбані за 10 000 доларів США, в яких були 5 000 доларів США позичених позивачем, три тисячі доларів - позичені нею, і дві тисячі доларів США надав ОСОБА_2 . Суд не врахував встановлені в судовому засіданні обставини, які ніким із сторін не спростовувались, а саме, що апелянт дійсно 05 травня 2013 року отримав від матері гроші для купівлі нерухомості і зобов`язався повернути до 05 травня 2018 року, але виконати свої зобов`язання не зміг.

Відповідач ОСОБА_5 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Від імені позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який не підписаний стороною, а тому залишений судом без розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 200 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.05.2013 ОСОБА_2 власноруч написав розписку про те, що отримав у борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 5 000 доларів США для купівлі житлового будинку та земельних ділянок біля житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 на строк 5 років, які зобов`язався повернути в строк до 05.05.2018, що стверджується оригіналом розписки від 05.05.2013, складеної у присутності свідка ОСОБА_4 .. На час отримання коштів у позику та укладення договору позики відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі.

07.05.2013 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 . 07.05.2013 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,1697 га в АДРЕСА_1 , а також договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1161 га в АДРЕСА_1 .

З умов договорів купівлі-продажу встановлено, що придбання вказаного вище нерухомого майна, а саме: житлового будинку та земельних ділянок вчинено за письмовою згодою дружини ОСОБА_5 За домовленістю сторін продаж житлового будинку з господарськими будівлями вчинено за 37 194 грн, земельних ділянок за 23 751 грн та 6 025 грн, які продавець отримав від покупця повністю до підписання договору.

Згідно з довідками УПСЗН від 15.05.2019 № 03/282, № 03/278, № 03/277 вбачається, що ОСОБА_5 знаходилася на обліку в Ладижинському УПТСЗН і отримувала допомогу на одну дитину як одинока матір за періоди: з січня 2011 року по грудень 2011 року в сумі 3 000 грн 80 коп., з січня 2012 року по грудень 2012 року - 3 295 грн 20 коп., з січня 2013 року по грудень 2013 року - 3 969 грн 44 коп..

Згідно з довідками УПСЗН від 15.05.2019 № 03/276, № 03/280, № 03/281 вбачається, що ОСОБА_5 знаходилася на обліку в Ладижинському УПТСЗН і отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини за період з січня 2011 по грудень 2011 року в сумі 3 747 грн 11 коп., за період з січня 2012 року по грудень 2012 року - 16 156 грн 67 коп., за період з січня 2013 року по грудень 2013 року - 18 432 грн 34 коп..

Згідно з довідкою УПСЗН від 15.05.2019 № 03/279 ОСОБА_5 знаходилася на обліку в Ладижинському УПТСЗН і отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за період з січня 2013 року по грудень 2013 року - 2 553 грн 60 коп..

Приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .. 5 000 доларів США та відмовляючи в частині позовних вимог до ОСОБА_5 , міський суд виходив з того, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання та використання ОСОБА_2 запозичених у ОСОБА_1 коштів саме в інтересах сім`ї, а також отримання письмової згоди дружини ОСОБА_5 на укладення договору позики, оскільки даний договір виходить за межі дрібного-побутового.

Саме по собі посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідач ОСОБА_5 знала про те, що її чоловік позичив кошти у позивача у справі, у такий спосіб надавши свою усну згоду на отримання позики без підтвердження належними та допустимими доказами того, що позика бралася та була використана в інтересах сім`ї, не несе солідарного обов`язку щодо погашення боргів ОСОБА_5 .

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказаний договір позики нею було укладено з ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, а також те, що ОСОБА_5 надала письмову згоду на укладення договору позики, тому він не може створювати жодних обов`язків для відповідача ОСОБА_5 як другого з подружжя.

Оскільки, ОСОБА_2 , який уклав договір позики не оспорює його, то він має особисто відповідати за позовом ОСОБА_1 , так як підстави для покладення на ОСОБА_5 солідарного з ним обов`язку стягнення заборгованості у справі немає.

При цьому суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , оскільки свідок ОСОБА_4 не пам`ятає, якими купюрами проводився розрахунок за придбання нерухомого майна у нотаріуса, а свідку ОСОБА_9 взагалі не було відомо, якими коштами ОСОБА_2 розраховувався за придбання житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності таких умов: договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Міський суд вірно встановив, що позивачем не надано належних і допустимих доказів про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих відповідачем ОСОБА_2 у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а саме для купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,1697 га в АДРЕСА_1 , а також, що ОСОБА_5 давала згоду на укладення такого договору.

З наданого позивачем договору купівлі-продажу земельних ділянок від 07 травня 2013 року та договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 травня 2013 року (а. с. 11-13) не вбачається, що купівля нерухомості була оплачена за рахунок коштів, що запозичені у позивача.

Не спростовують вірні висновки суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги свідчення ОСОБА_6 , яка посвідчила, що будинок та земельні ділянки були придбані за 10 000 доларів США, в яких були 5 000 доларів США позичених позивачем, три тисячі доларів - позичені нею і дві тисячі доларів США надав ОСОБА_2 , оскільки відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З умов договорів купівлі-продажу судом встановлено, що за домовленістю сторін продаж житлового будинку з господарськими будівлями вчинено за 37 194 грн, земельних ділянок за 23 751 грн та 6 025 грн, які продавець отримав від покупця повністю до підписання договору (а.с. 11 - 13). Курс долара НБУ на 07.05.2013 встановлений 799,300 грн. за 100 доларів США, а тому сума в 10 000 доларів США значно перевищує суму купівлі-продажу нерухомого майна за вказаними договорами купівлі-продажу.

Отже, на підставі належної оцінки наданих сторонами доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав кваліфікувати ОСОБА_5 , як зобов`язану особу (боржника) за укладеним ОСОБА_2 договором позики у формі розписки, оскільки згоди на його укладення ОСОБА_5 не надавала, а факт укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї у цій справі є недоведеним, належними і допустимими доказами не підтверджується.

За таких обставин, суд правильно виходив з того, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_5 , як з другого з подружжя, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Посилання в апеляційній скарзі на визнання ОСОБА_2 факту отримання грошей у позивача та не виконання боргових зобов`язань за ним не спростовують правильність висновків міського суду, оскільки визнання позову одним із відповідачів не звільняє позивача від обов`язку доведення своїх вимог щодо другого з подружжя. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_5 заперечувала проти позову, визнання позову ОСОБА_2 не звільняє від обов`язку доводити факт укладення договору позики в інтересах сім`ї та витрачання отриманих на підставі цього правочину коштів в інтересах сім`ї, що у даному випадку, як встановлено судом першої інстанції не підтверджується належними і допустимими доказами.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги про те, що суддею було порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки рішення суду 02 жовтня 2019 року не виносилось, в тому числі вступна та резолютивна частини, надуманими, оскільки вони спростовуються матеріалами цивільної справи. Зокрема, вступною та резолютивною частинами рішення суду у даній справі (а. с. 117), та диском фіксування судового засідання технічними засобами.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2019 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 січня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді Т. О. Денишенко

С. Г. Копаничук