Справа № 646/6910/19
№ провадження 2/646/718/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.20 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Теслікової І.І.,

за участю секретаря - Правдюк М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Кислого Андрія Матвійовича, до ОСОБА_3 про припинення права особи на частку у спільному майні,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів звернувся до суду з вказаною позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просить суд припинити право власності ОСОБА_3 на 18/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 50/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 за кожним.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачам кожному належить по 41/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідачу належить 18/100 частини вказаного домоволодіння. Згідно позовної заяви, частка домоволодіння, що належить відповідачу є незначною і не може бути виділена в натурі, домоволодіння є неподільним. Представник позивачів зазначає, що спільне володіння і користування домоволодінням є неможливим, тому що відповідач декілька років не проживає в належній їй частині, не підтримує її в належному побутовому, технічному та санітарному стані, від чого ця частина домоволодіння руйнується. Згідно позовної заяви, в належній відповідачу частині домоволодіння припинено постачання природного газу та електричної енергії, система опалення розморожена, системи водопостачання та водовідведення відсутні. Представник позивачів зазначає, що таке положення речей ставить під загрозу можливість нормального використання належних позивачам часток домоволодіння. З доводів позовної заяви вбачається, що припинення права відповідача на частку домоволодіння не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї оскільки відповідачу на праві приватної власності належить двокімнатна квартира у місті Євпаторія Автономної Республіки Крим.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.10.2019 провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.12.2019 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, представник подав заяву про підтримання позову, судове засідання просив проводити за його відсутності.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась, в судове засідання не з`явилась.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що житловий будинок з прибудовами та надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , складається, в тому числі, з двох житлових будинків, а саме: житлового будинку літ.А-1 та літ.Ж-1, що підтверджується копією довідки ТОВ «Харківська служба бюро технічної інвентаризації» № 2948 від 09.09.2019 року.

Згідно вищевказаної довідки, власниками вищевказаного домоволодіння є наступні особи: ОСОБА_2 - 41/100 частина домоволодіння (свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.05.2017 року), ОСОБА_1 - 41/100 частина домоволодіння (свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.05.2017 року), ОСОБА_3 - 18/100 частини домоволодіння (договір купівлі - продажу від 18.04.1991 року, посвідчене 1-ю ХДНК, р№ 41-901, рішення Московського районного суду м.Харкова від 22.12.2014 року).

Аналогічна інформація щодо часток у праві власності на вказане домоволодіння за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.09.2019 року № 181397115, № 181395221.

Відповідно до звіту про оцінку майна, вартість вищевказаного домоволодіння складає 416000,00 грн.

Таким чином, 18/100 частин домоволодіння складає 74880,00 грн., які згідно квитанції № 0.0..1 були внесені ОСОБА_4 на депозитний рахунок Державної казначейської служби України.

Дані спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст.ст. 355, 356 ЦК України власність двох чи більше із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні права власності мають рівні права.

Згідно положень ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналізуючи вказану норму права, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11) та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], N31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України»).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 26.12.2019 року у справі № 303/4849/16-ц.

За ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Рішенням Європейського суду з прав людини було встановлено порушення національними судами ст. 1 зазначеного протоколу: суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Так, Європейський суд у п. 36 справи «Андрій Руденко проти України» (Заява №35041/05, Страсбург, 21 грудня 2010 року) зауважує, той факт, що не має значення чи було судом присуджено компенсацію за таку втрату (майна) для питання щодо наявності певного виду втручання. Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу (рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України», № 22603/02, п. 57 від 22 листопада 2007 року).

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ (з п. 42. рішення ЄСПЛ в справі «Андрій Руденко проти України») слідує, що внесення вартості частки у власності на депозитний рахунок суду першої інстанції було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення, адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить 18/100 частина спірного домоволодіння на праві спільної часткової власності.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному випадку окремо, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Твердження позивачів про наявність у відповідача на праві власності іншого житла не підтверджено належними засобами доказування. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.09.2019 року № 181467921 не є таким доказом, оскільки вказана довідка не містить достатніх доказів щодо того, що вона сформована саме відносно відповідача ОСОБА_3 , а саме довідка не містить ні РНОКПП відповідача, ні дати її народження.

Також слід зазначити, що зазначена у Інформаційній довідці квартира знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Більше того, згідно Довідки про зареєстрованих у житловому примішенні осіб від 18.10.2019 року, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована у спірному домоволодінні.

Сукупність вищевказаних фактів свідчить про те, що представником позивачів не було доведено, що припинення права ОСОБА_3 на частку в спільному майні не завдасть їй істотної шкоди.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що вищевказане домоволодіння є неподільним або не можу бути виділене в натурі, так відповідного висновку експерта суду надано не було. Більше того, з наданий суду матеріалів вбачається, що спірне домоволодіння складається з двох житлових будинків, житлова площа одного з яких 80,7 кв.м., іншого - 15,8 кв.м.

Також слід зазначити, що представниками позивачів не обґрунтовано, що частина спірного домоволодіння, яка належить ОСОБА_3 є незначною порівняно з частинами позивачів, в тому числі з урахуванням загального розміру домоволодіння.

Одночасно з цим, положення ст.365 ЦК України вимагають від сторін попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, що позивачами зроблено не було. Як судом зазначалась вище, сума у розмірі 74880,00 грн. була внесена не на рахунок суду, а на рахунок Державної казначейської служби України.

Так, підсумовуючи вищевикладене, суд встановив, що представником позивача не було доведено, що припинення права власності відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам чи інтересам членів її сім`ї, тому позовні вимоги в частині припинення права власності у спільному майні належить залишити без задоволення.

Крім того, оскільки позовна вимога про визнання за позивачами права власності по 50/100 частин спірного домоволодіння є похідною від вимоги про припинення права власності відповідача на відповідну частку, то в її задоволенні слід також відмовити.

Слід звернути увагу, що позовна вимога в частині визнання права власності саме у зазначеному представником позивача розмірі, а саме по 50/100 частин за кожним із позивачів, є необґрунтованою, крім іншого, у зв`язку з тим, що відповідачу належить 18/100 частини домоволодіння. Більше того, судом не вбачається можливими повторного визнання за позивачами права власності на і так належні їм частини домоволодіння.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що представником позивача хоча і було внесено вартість частини домоволодіння, що належить відповідачу, на рахунок ДКСУ, однак у прохальній частині позовній заяві представником позивача не зазначено порядок компенсації вказаної суми відповідачу у випадку задоволення позову, а лише зазначено про припинення частки відповідача у праві власності та визнання права власності на її частку за позивачами.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Грошові кошти у розмірі 74880,00 грн., що були перераховані ОСОБА_4 на депозитний рахунок Державної казначейської служби України, у зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено, слід повернути останньому.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Кислого Андрія Матвійовича, до ОСОБА_3 про припинення права особи на частку у спільному майні - відмовити.

Грошові кошти у розмірі 74880,00 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Державної казначейської служби України (квитанція № 0.0..1 від 04.10.2019 року) повернути ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Теслікова І.І.