Справа № 369/202/20
Провадження № 2/369/2171/20
РІШЕННЯ

Іменем України

17.06.2020 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Одинцов О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько, ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . За їхніми заявами Вишневою міською державною нотаріальною конторою Київської області було відкрито спадкову справу №17/2015 до майна померлого батька, ОСОБА_4 , 1956 року народження, гр.Російської Федерації, який проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, 24 жовтня 2019 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1393/02-31, якою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з тим, що з наданих правовстановлюючих документів на житловий будинок АДРЕСА_1 не вбачається який об`єкт (будинок)/частка об`єкту (будинку) залишився (залишилась) після виділу в натурі співвласником свого будинку, тобто не має рішення щодо визнання права власності на частку житлового будинку за ОСОБА_4 . Тому вважають свої права порушеними та такими, що підлягають судовому захисту.

Просили суд визнати за ними право власності на спадкове майно після смерті батька, а саме за кожною з них по ј частині житлового будинку АДРЕСА_1 .

Представником позивачів подано заяву, в якій позовні вимоги позивачів підтримала у повному обсязі і просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову.

До суду надійшла з Вишневої міської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області належним чином посвідчена копія спадкової справи №17/2015, зареєстрована в Спадковому реєстрі під №57008045 від 20.01.2015р. щодо майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , витребувана судом згідно ухвали від 04.05.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в місті Салехард Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації помер гр.Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом запису актів цивільного стану м.Лабитнанги служби запису актів цивільного стану Ямало-Ненецького автономного округу 25 липня 2014 року. ОСОБА_4 був батьком позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підтвердження доводів щодо належності частини спадкового житлового будинку ОСОБА_4 позивачами подано до суду: технічний паспорт на житловий будинок ТОВ «Гівастрі Груп», рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2016 року по справі №369/11316/13-ц, ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року по справі №22-ц/780/3800/16, інформацію з державного реєстру речових прав.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №114843722 від 21.02.2018 року встановлено, що право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_4 , номер запису про право власності 24948327 від 16.02.2018 року.

20 січня 2015 року Вишневою міською державною нотаріальною конторою Київської області було заведено спадкову справу №17/2015 до майна померлого ОСОБА_4 за заявами ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . Інших спадкоємців судом не встановлено.

Постановою державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області №1393/02-31 від 24 жовтня 2019 року позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_4 , а саме на Ѕ частину житлового будинку, оскільки з наданих спадкоємцями нотаріусу оригіналів правовстановлюючих документів не вбачається який об`єкт (будинок)/частка об`єкту (будинку) залишився/залишилась після виділу в натурі співвласником свого будинку, тобто не має рішення щодо визнання права власності на частку житлового будинку за ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення права власності, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 27 зазначеного Закону підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Києво-Святошинським районним судом Київської області під час розгляду цивільної справи №369/11316/13-ц було встановлено, що співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах (по 1/8 частці кожному) належало право власності на вказаний будинок, в той час, як ОСОБА_7 належало 6/8 частин вказаного будинку.

Рішенням суду від 13 квітня 2016 року в справі №369/11316/13-ц, залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року (справа №22-ц/780/3800/16) позов ОСОБА_7 задоволено частково, зокрема, виділено їй в натурі у власність частку з домоволодіння по АДРЕСА_1 та припинено право спільної часткової власності на виділену їй в натурі частину житлового будинку та господарські споруди. 16.11.2016 під номером запису про право власності 17540640 виділена в натурі частка житлового будинку зареєстрована на праві власності в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_7 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що до виділу ОСОБА_7 належних їй 6/8 частин у спільному майні, частки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були рівними й кожному з них належало по 1/8 частині будинку АДРЕСА_1 , то після реєстрації на праві власності за ОСОБА_8 належної їй частки за окремою адресою: будинок АДРЕСА_1 правомірно вважається спільною частковою власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 й кожному з них відповідно належить Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Враховуючи, що відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця, судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями першої черги.

Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як передбачено п.п. 4,15, 4.18 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до ст. ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1218, 1261, 1267, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 лютого 2018 року, номер запису про право власності 24948327.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 лютого 2018 року, номер запису про право власності 24948327.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 27 червня 2020 року.

Суддя