ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 липня 2020 року

м. Харків

справа № 640/12437/16-ц

провадження № 22-ц/818/3282/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2,

відповідачі Харківська міська рада, ОСОБА_1 ,

третя особа Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол»,

апелянт заступник прокурора Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» про скасування рішення, визнання недійсним державного акту, зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року, постановлене під головуванням судді Ніколаєнко І.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 12 березня 2020 року), -

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» про скасування рішення, визнання недійсним державного акту, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом не враховано, що обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» створено із порушенням вимог закону, фактично не є житлово-будівельним кооперативом у розумінні глави 5 ЖК УРСР, тому кооператив не мав права на отримання безоплатно земельних ділянок у власність на підставі ст. 41 ЗК України. Рішення 5 сесії 6 скликання Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об`єктів містобудування» від 23.02.2011 № 154/11 прийнято всупереч вимог закону, що в подальшому призвело до незаконного отримання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 . Крім того, позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки лише 01.12.2012 року у прокурора виникла можливість бути самостійним позивачем у вказаній справі. А безпосередньо дані, які свідчать про порушення порядку передачі земельної ділянки обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» прокуратурою виявлено у 2015 році. Сама по собі обізнаність прокурора про передачу спірної земельної ділянки у 2011 році, не є підставою обізнаності щодо існуючих порушень. Перебіг позовної давності у межах якого прокурор мав право звернутися до суду, на думку позивача, розпочався саме з 2015 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Обізнаність прокурора з оскаржуваним рішенням є доведеною з дати ухвалення рішення Харківською міською радою 23.02.2011 року, саме з цієї дати починається початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради № 154/11.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз`яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права.

Судом встановлено, що рішенням 5 сесії 6 скликання Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об`єктів містобудування» від 23.02.2011 року №154/11 Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» надано у власність земельну ділянку загальною площею 1,2000 га, для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:001:0194 (а.с.17-22 т.1).

На підставі вказаного рішення Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 11.04.2011 року № 00036 серія ЯЛ № 572607 (а.с.31 т.1).

Вказаний акт зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00036.

18 жовтня 2011 року на підставі протоколу загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» відповідно до договору купівлі продажу № 3593 Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» продав земельну ділянку, площею 1,2000 га ОСОБА_2 (а.с.89-91 ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу в державному акті від 11.04.2011 року № 00036 зроблено відповідну відмітку про перехід права власності на земельну ділянку.

ОСОБА_2 , як власник земельної ділянки, розділила належну їй земельну ділянку площею 1,2000 га на сім земельних ділянок, а саме: 1 - площею 0.4109 га, 2 площею 0,00303 га, 3 площею 0,0124 га, 4 площею 0,2046 га, 5 площею 0,1643 га, 6 площею 0,0100 га та 7 площею 0,3675 га (а.с.92-93 т.1), які в подальшому за договорами іпотеки від 27.12.2011 року за №№ 4743, 4746, 4749, 4752, 4755, 4758, 4761 перейшли до ОСОБА_1 з кадастровими номерами :10:001:0282, :10:001:0283, :10:001:0284, :10:001:0285, :10:001:0286, 10136600:10:001:0287, :10:001:0288 (а.с. 242-250 т.1).

Право на вищевказані землі зареєстровано в поземельній книзі 19.01.2012 року за № 02, № 02,№ НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , №1000102 НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 .

29 травня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою № 1615 з метою об`єднати вищевказані земельні ділянки загальною площею 1,2000 га в одну, а потім об`єднану земельну ділянку розділити на чотири земельні ділянки, а саме: земельна ділянка 1 площею 0,4387 га, 2 площею 0,2500 га, 3 площею 0,0344 га, 4 площею 0,4769 га (а.с.104-105 т.1).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно № 64349451 від 26.07.2016 року ОСОБА_1 є власником вказаних 4 земельних ділянок.

Як на підставу позовних вимог, заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 посилався на те, що рішення 5 сесії 6 скликання Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об`єктів містобудування» від 23.02.2011 року №154/11 прийнято у порушення вимог ст. 41 Земельного кодексу України, ст.ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 року № 186. Всупереч вимог ч.6 ст.137 ЖК та абз.2 п.4 Примірного статуту рішення про створення ОК «ЖБК «СОКОЛ», протокол зборів членів (засновників) від 21.02.2011 року та список членів кооперативу не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому, що статут кооперативу зареєстровано саме у цій місцевій раді. Відповідно до статуту ОК «ЖБК «СОКОЛ» та вищевказаних протоколів загальних зборів засновників, кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації. Крім того члени кооперативу, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не потребують поліпшення житлових умов. На момент прийняття зазначеного рішення Харківської міської ради вони на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов не перебували, що підтверджується самим статутом ОК «ЖБК «СОКОЛ». За організаційно-правовою формою ОК «ЖБК «СОКОЛ» є обслуговуючим кооперативом, що відображено у п.1.1. статуту кооперативу та у реєстраційній картці форми 1 кооперативу. Метою обслуговуючого кооперативу не може бути будівництво житлових будівель. Таким чином, вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, його фактична мета створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу. Враховуючи викладене, п. 16 додатку 1 до рішення 5 сесії 6 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок розміщення об`єктів містобудування» від 23.02.2011 року є незаконним. Позивач також вважає, що під час прийняття вказаного рішення Харківська міська рада при вирішенні питання про надання ОК «КБК «СОКОЛ» безоплатно земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0194 зобов`язана була з`ясувати правовий статус, мету та підстави створення цього кооперативу відповідно до ЖК та Примірного статуту. Рішення про створення ОК «ЖБК «СОКОЛ» та список його членів у разі створення саме ЖБК повинен був затвердити виконавчий комітет саме Харківської міської ради. Таким чином спірна земельна ділянка вибула з володіння держави всупереч вимогам закону, а у ОСОБА_1 , на користь якого у подальшому було відчужено ділянку, не виникло право власності на неї. Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 також зазначив, що у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор. Оскільки прокурор дізнався про порушення вимог чинного законодавства лише в 2015 році у ході вивчення даних офіційного веб-сайту Харківської міської ради щодо розміщених рішень сесій упродовж 2008-2015 років та ознайомлення з правовстановлюючими документами ОК «ЖБК «СОКОЛ» у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, початок перебігу позовної давності слід обраховувати з моменту, коли органи прокуратури дізнались про факт порушення вимог земельного законодавства. Вважає, встановлений ст.ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України 3 річний строк звернення до суду, від дня коли Харківська місцева прокуратура N№ 2 довідалась про порушення вимог закону при прийнятті до додатку 1 до рішення 5 сесії 6 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об`єктів містобудування» від 23.02.2011 № 154/11 не пропущений. У зв`язку з цим позивач просив суд визнати незаконними та скасувати п. 16 додатку 1 до рішення 5 сесії 6 скликання Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об`єктів містобудування" від 23.02.2011 року № 154/11; визнати недійсним акт на право власності на земельну ділянку від 11.04.2011 року № 00036 серія ЯЛ № 572607, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :10:001:0194) площею 1,2000 га, який зареєстровано за № 00036 та зобов`язати ОСОБА_1 передати за актом приймання-передачі земельну ділянку площею 1,2000 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер :10:001:0194), громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Право власності на землю відповідно до ст.14 Конституції набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 12 Земельного Кодексу України (далі ЗК) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до положень статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно зі ст. 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Тобто, наведеною нормою передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Статус житлово-будівельного кооперативу, порядок його створення, організації та діяльності, порядок вступу до кооперативу, умови прийому громадян до членів кооперативу, закріплено в Житловому кодексі Української РСР.

Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється також Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, який затверджений постановою Ради Міністрів УРСР №186 від 30.04.1985 р. (далі- Примірний Статут ЖБК) та іншими актами законодавства Української РСР, які в силу Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 N 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" є діючими.

Статтею 133 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру.

Згідно з ч.2 ст. 135 Житлового кодексу Української РСР до членів житлово-будівельного кооперативу приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР) і перебувають на обліку бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або користуються правом позачергового прийому до членів кооперативу, а також громадяни, зазначені в частині першій статті 143, частині другій статті 145 і частині першій статті 146 цього Кодексу.

Житлово-будівельні кооперативи організовуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу і зареєстрованого в установленому порядку (ч.2 ст. 137 Житлового кодексу УРСР).

Пунктом 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб його членів, а саме: забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, одно і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку з надвірними будівлями, або котеджів з будівництвом паркінгів, гаражів, спортивних, культурно-побутових і господарських приміщень за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинками кооперативу.

Відповідно до ч.6 ст.137 Житлового кодексу УРСР та абз.2 п.4 Примірного Статуту ЖБК, рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

З матеріалів справи убачається, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» за організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом.

Статтею 2 Закону України «Про кооперацію» визначено термін обслуговуючий кооператив, як кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20% загального обороту кооперативу.

Тобто метою створення обслуговуючого кооперативу не може бути будівництво житлових будівель.

У статуті Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» не визначено кількість квартир у житловому будинку (будинках), які заплановано до будівництва кооперативом, що суперечить меті.

Вказаний кооператив не є житлово-будівельним кооперативом в розумінні вимог глави 5 ЖК України та ст. 41 ЗК України. Фактична мета його створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам житлово-будівельного кооперативу.

Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» не відповідає вимогам ст. ст. 133, 135, 137 ЖК України та Примірного Статуту ЖБК в частині мети його діяльності, як житлово-будівельного кооперативу.

Натомість рішенням 5 сесії 6 скликання Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об`єктів містобудування» від 23.02.2011 року №154/11 Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» надано у власність земельну ділянку загальною площею 1,2000 га, для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:001:0194 (а.с.17-22 т.1).

На підставі вказаного рішення Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 11.04.2011 року № 00036 серія ЯЛ № 572607 (а.с.31 т.1). Вказаний акт зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00036.

Передаючи спірну земельну ділянку у власність Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Сокол», Харківська міська рада мала врахувати мету створення такого кооперативу, порядок його організації та діяльності відповідно до вимог Житлового кодексу та Примірного статуту.

З`ясування саме цих обставин при наданні земельних ділянок Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Сокол», як спеціальному суб`єкту, передбаченому ст. 41 Земельного кодексу України, зобов`язує раду з`ясовувати правовий статус, мету та підстави його створення, що відповідає правовій позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 17.06.2014 року у справі № 21-195а14.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» створено із порушенням вищевказаних норм.

Так, всупереч ч.6 ст. 137 Житлового кодексу УРСР та абз. 2 п. 4 Примірного Статуту, рішення про створення Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» протоколу зборів членів (засновників) від 21 лютого 2011 року та список членів кооперативу не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому, що статут кооперативу зареєстровано Харківською міською радою.

В матеріалах справи відсутні докази того, що члени кооперативу ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) на момент його створення потребували поліпшення житлових умов, що суперечить вимогам ст.135 Житлового кодексу УРСР та абз. І п.8 Примірного статуту.

Однак, ч.1 ст.41 Земельного кодексу України надає право місцевій раді передати земельну ділянку безоплатно у власність саме житлово-будівельному кооперативу, який створений у відповідності із ст.ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР, Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, а не будь-яким, в тому числі обслуговуючим кооперативам.

Колегія суддів вважає, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сокол» створено всупереч вимогам ст. ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, які по відношенню до Законів України "Про кооперацію" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" є спеціальними нормативно правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін у даній справі (вказаної правової думки дотримується Вищий господарський суд України при розгляді аналогічних спорів в своїх постановах від 12.01.2016 року у справі №922/2541/15, від 17.12.2015 року у справі №922/3153/15, від 03.12.2015 року у справі №922/2684/15 від 14.03.2013 року у справі №5002-22/1870-2012).

Отже, оскільки п.16 додатку № 1 до рішення 5 сесії 6 скликання Харківської міської ради «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об`єктів містобудування» від 23.02.2011 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, і воно слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку від 11.04.2011 року cepiї ЯЛ №572607, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання їх недійсними.

В подальшому перехід права власності на спірну земельну ділянку до інших осіб також не відповідає вимогам закону.

Разом із тим, під час розгляду справи судом першої інстанції Харківська міська рада заявила клопотання про застосування позовної давності до спірних правовідносин та просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила також, що на пленарному засіданні 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання, яке відбулось 23 лютого 2011 року, безпосередньо був присутній прокурор міста Харкова Попович Є.М., тому відсутні підстави для поновлення позивачу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Прокурор в позові просив суд визнати поважними причин пропуску позовної давності та поновити строк для звернення до суду, посилаючись на те, що про порушення вимог закону у спірних правовідносинах він дізнався лише в 2015 році.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи убачається, що з позовною заявою про визнання незаконним та скасування п. 16 додатку 1 до рішення 5 сесії 6 скликання Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об`єктів містобудування" від 23.02.2011 року № 154/11 Харківська місцева прокуратура № 2 звернулась 11.08.2016 року.

При цьому з витягу з протоколу рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.02.2011 № 154/11 убачається, що на пленарному засіданні міської ради був присутній прокурор міста Харкова Попович Є.М., який відповідно до ст. 121 Конституції України у «Про прокуратуру» здійснює нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими Радами та їх виконавчими органами.

Крім того до прокуратури міста Харкова листом від 24.03.2011 року № 08-04/811/2-11 було направлено рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання 23.02.2011 року № 154/11.

Матеріалами справи підтверджується обізнаність прокурора м. Харкова про прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради ще з 23.02.2011 року, саме з цієї дати починається початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради № 154/11.

Разом із тим, прокурором не доведено поважності причин пропуску строку позовної давності.

Посилання прокурора на те, що про порушення вимог закону у спірних правовідносинах він дізнався лише в 2015 році, не приймаються судом, оскільки встановлений у справі факт обізнаності прокурора з прийнятим 23 лютого 2011 року міською радою рішенням свідчить про об`єктивну можливість для здійснення ним перевірки законності цього рішення і звернення до суду в межах позовної давності.

Натомість нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями органів місцевого самоврядування, що є обов`язком органів прокуратури відповідно до ст. 1 Закону України "Про прокуратуру", призводить до наслідків, визначених ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та не мотивував доведеність позовних вимог, передчасно застосував позовну давність.

Колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити, виклавши текст рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року змінити, виклавши текст рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 31.07.2020 року.