Номер провадження: 22-ц/813/6030/20
Номер справи місцевого суду: 500/1930/13-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2020 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця,

встановив:

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою до Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Ізмаїльського МУЮ), ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування своїх вимог заявниця посилалась на те, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2014 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто 129 960,88 грн. Державним виконавцем на виконання рішення суду надіслано до бухгалтерії підприємства, де працює боржник, постанову про звернення стягнення на заробітну плату.

Разом з тим, в листопаді 2016 року боржник отримала заробітну плату 269572,79 грн., з яких не стягнуто 20%, що становить 42679,79 грн. Після вказаного стягувач отримала два рази по 14000 грн. Вважає, що державний виконавець несумлінно поставився до виконання рішення суду, у зв`язку з чим просила визнати його бездіяльність незаконною, зобов`язати не знімати арешт з нереалізованого майна боржника та стягнути з боржника ОСОБА_2 на її користь невиплачений борг із заробітної плати у листопаді 2016 року у сумі 14 192,96 грн.

15.04.2019 року скаржник ОСОБА_1 доповнила свою скаргу і просила визнати дії державного виконавця ВДВС Ізмаїльського МУЮ Парапіра А.Д. і начальника вказаного відділу ОСОБА_3 .О. протиправними в сенсі порушення ними ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), якою регулюється право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, та порушення ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції, якою передбачено право на мирне володіння майном. Також скаржник просила стягнути з ВДВС Ізмаїльського МУЮ і ОСОБА_2 моральну коду у сумі 50 000 грн. (а.с.28-30).

Представник ВДВС Ізмаїльського МУЮ проти задоволення скарги заперечував, пояснив, що він виконує вказане стягнення, само стягнення на час дії, яка оскаржується заявником, було проведено у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», а звернення на заробітну плату не виконала бухгалтерія підприємства, де працює боржник. Вказані дії стали підставою для звернення до поліції, де відкрите кримінальне провадження.

Під час виконання судового рішення знайдено майно боржника, разом із тим його не вдалось продати, а стягувач відмовилась від прийняття вказаного майна на свою користь. В теперішній час боржник має заборгованість по заробітній платі, у зв`язку з чим рішення суду не виконується.

Боржник ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечувала, пояснивши, що вона самостійно сплачувала окремі суми, а стягнення з її заробітної плати не відбулось без порушення державним виконавцем порядку стягнення заборгованості із заробітної плати. В теперішній час вона має заборгованість по заробітній платі, у зв`язку з чим стягнення не проводиться.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 до ВДВС Ізмаїльського МУЮ, ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвалиІзмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2020 року, та постановлення нової прозадоволення скарги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначене на 29.07.2020 року, на 14 год. 00 хв., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (т.3, а.с. 163-167).

Більше того, 29.07.2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (т.3, а.с. 168).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п. 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, з наступними змінами (т.3, а.с.171), апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 03.08.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що ВДВС Ізмаїльського МУЮ у повному обсязі виконано вимоги, покладені на нього чинним законодавством по виконанню судового рішення.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 129960,88 грн. (а.с.4).

У порядку, передбаченому ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час оскаржуваної заявником дії державного виконавця, тобто від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ, постановою головного державного виконавця ВДВС Ізмаїльського МУЮ від 04 червня 2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 43576891 та боржнику надано строк до 11 червня 2014 року для самостійного виконання рішення суду (а.с.44).

При цьому суд виходив із того, що відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час оскаржуваної заявником дії державного виконавця, тобто від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Державним виконавцем ВДВС Ізмаїльського МУЮ вищевказані вимоги Закону виконані у повному обсязі.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ухвалами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року та від 02 червня 2017 року, а також протоколом № 393153 проведення електронних торгів підтверджені обставини визначення державним виконавцем майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

Разом з тим, у порядку, визначеному розділом IV Інструкції з організації примусового виконання рішень про загальний порядок звернення стягнення на майно боржника на підставі наказу №512/5 від 02 квітня 2012 року Міністерства юстиції України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, державний виконавець через відсутність майна, на яке може бути проведено стягнення, дійшов висновку про необхідність стягнення на заробітну плату боржника.

За змістом ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

У зв`язку з цим, державний виконавець повинен винести постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

В даному випадку вищевикладені вимоги Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем були виконані у повному обсязі.

У в`язку з цим та за заявою стягувача ОСОБА_1 від 17 червня 2014 року постановою ВП №43565781 головного державного виконавця ВДВС Ізмаїльського МУЮ від 18 червня 2014 року, окрім звернення до Управління Пенсійного фонду України, було звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 в розмірі, необхідному для погашення боргу в сумі 129960,88 грн., виконавчий збір 12996,09 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 50,00 грн., що загалом складає 143006,97 грн. (а.с.46).

Вказана постанова була надіслана для виконання до Державного підприємства водних шляхів (далі ДП ВШ) «Устьдунайводшлях», зобов?язавши вказане ДП кожні шість місяців надавати державному виконавцю звіт про здійсненні відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Крім того, на ДП ВШ «Устьдунайводшлях» покладено обов?язок у разі припинення перерахування утриманих коштів не пізніше як у триденний строк повідомити державного виконавця про причину припинення виплат. Також попереджено, що посадовці, винні у ненаданні таких відомостей без поважних причин, можуть бути притягнуті до відповідальності, передбаченої законом. Отримання вказаних постанов підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

При цьому, суд правильно зазначив, що відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час проведення дій щодо примусового стягнення, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковим на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Крім того, за змістом ч.4 ст.24 вищевказаного Закону виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

У відповідності до вимог ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щокварталу надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Також за змістом ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків доходів.

З огляду на викладені обставини, державний виконавець ВДВС Ізмаїльського МУЮ виконав у повному обсязі вимоги, покладені на нього чинним законодавством, що виключає порушення ним та начальником вказаного ВДВС Ізмаїльського МУЮ вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом із тим, листом ГУ Держпраці в Одеській області ДС України з питань праці за №15/01-33-9567 від 14 червня 2017 року та долученими звітами підтверджені обставини відсутності заборгованості щодо виплати заробітної плати у ДП ВШ «Устьдунайводшлях» (а.с.22-24).

У зв`язку з цим та стосовно порушення стягнення заборгованості, яке відбулось на підприємстві, де працює боржник ОСОБА_2 , 17 вересня 2017 року державний виконавець звернувся до Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області з поданням за фактом невиконання судового рішення посадовими особами ДП ВШ «Устьдунайводшлях», що підтверджується листом керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури за №16-5798-17 від 12 жовтня 2017 року на адресу заявника ОСОБА_1 та ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2018 року щодо продовження кримінального провадження (а.с.12).

Крім того, ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2018 року була скасована постанова прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури від 29.01.2018 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 0002333 від 18.08.2017 року (т.3, а.с.31-32).

Таким чином, судом встановлено, що ВДВС Ізмаїльського МУЮ виконав всі дії по виконанню судового рішення та по притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення. Однак, досудове розслідування до цих пір триває, винні особи по невиконанню судового рішення до кримінально відповідальності не притягнуті, за що ні державний виконавець ВДВС Ізмаїльського МУЮ, на його начальник відповідальності нести не може.

Також слід зазначити, що обов?язок стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 14 192,96 грн., що вказано у заяві, є встановленим заочним рішенням суду та входить до обсягу, визначеному постановою ВП №43565781 від 04 червня 2014 року, що у свою чергу є обставиною, передбаченою вказаним вище Законом України «Про виконавче провадження» та затвердженою на його підставі Інструкцією з організації примусового виконання рішень, що у свою чергу не може бути додатково покладеним в обов?язок по виконанню судового рішення (а.с.4).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева