Постанова

Іменем України

22 січня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1643/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Володарського районного суду Київської області

в складі судді Макаренко Л.А.

від 26 вересня 2019 року

по справі №364/624/19 Володарського районного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Володарського районного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 18 059 грн 56 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище " ОСОБА_1 "), підписавши Анкету-заяву №б/н від 07.03.2014 отримала кредит у розмірі 9 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останньої утворилась заборгованість, яка станом на 20.05.2019 складає загальну суму 18 059,56 грн, з яких: 9223,27 грн - заборгованість за кредитом; 7000,12 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; заборгованість по штрафам - 500,00 грн (фіксована частина) та 836,17 грн (процентна складова).

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні частини заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції, встановивши обставини видачі ОСОБА_1 кредитних коштів, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по відсотках та неустойки.

Вказав, що відповідач користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою та його умовами. Відсутність підпису відповідача на Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартних формах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Також, суд дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту лише в сумі кредитного ліміту, не врахувавши, що відповідач заборгованість по кредиту не погашав, а тому за рахунок кредитних коштів відбувалося списання страхового платежу по договору "Страхування кредитного ліміту" та комісія за обслуговування картки, через що заборгованість за тілом кредиту збільшилася до 9233,27. Зазначив, що дана обставина підтверджується випискою по рахунку.

Судом безпідставно взято до уваги правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, оскільки такий висновок зроблений у іншій справі за наявності інших правовідносин між сторонами, зокрема коли відповідачем заперечувалися умови договору.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 26.09.2019 в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів, неустойки та зменшення заборгованості за тілом кредиту і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Крім того, в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив проводити розгляд справи у судовому засіданні з викликом представника позивача, посилаючись на те, що представник у судовому засіданні зможе надати детальні пояснення щодо конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У частині першій статті 368 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 374 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Київський апеляційний суд надав учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Зважаючи на те, що позивач не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого розгляду справи необхідно провести усні слухання, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 9 000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов'язань.

Також, в анкеті-заяві відсутні умови та порядок щодо сплати страхових платежів та комісії, зокрема за обслуговування кредитної картки.

Суд першої інстанції, встановивши, що умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не передбачено обов'язку щодо сплати заборгованості за відсотками, пенею, штрафами, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позичальник, здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою та умовами Договору між Банком та відповідачкою, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки не підтверджують наявність погодження істотних умов договору кредиту, зокрема щодо сплати заборгованості за відсотками, пенею, штрафами, страховими платежами та комісією.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача, що факт погодження між сторонами істотних умов підлягає доведенню лише у разі заперечення відповідача, оскільки за приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, надані позивачем Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд фактично звільнив відповідача від сплати відсотків колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, Банк, відповідно до умов кредитного договору, має право на отримання відсотків за користування кредитом. Водночас, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд звільнив відповідача від обов`язку сплати відсотків за користування кредитом, оскільки відсотки нараховуються за умовами договору або на підставі закону, тоді як позивачем не надано належних доказів погодження між сторонами істотних умов щодо нарахування відсотків за кредитом, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в їх стягненні.

Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав передбачених законом, зокрема відповідно до ст. 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафами.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9223,27 грн, оскільки як правильно встановлено судом позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що розмір кредитного ліміту перевищує 9000,00 грн, зокрема становить 9223,27 грн.

Доводи апеляційної скарги, що за рахунок кредитних коштів відбувалося списання страхового платежу по договору "Страхування кредитного ліміту" та комісія за обслуговування картки, через що заборгованість за тілом кредиту збільшилася до 9233,27 грн не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки в суді першої інстанції позивач не зазначав про такі підстави, як існування між сторонами договору страхування кредитного ліміту, і такі підстави не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Згідно з ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту є законним та обгрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9000,00 грн, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, то колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення в цій частині.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року в частині відмови у задоволення позовних вимог - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай