Справа № 288/1295/16-ц
Провадження № 2/288/11/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Франчук Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня, Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом звільнення будинку та вивезення майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - Відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом звільнення будинку та вивезення майна в якому з уточненням позовних вимог /т.1 а.с.32/ вказує, що вона є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 .

Під час будівництва, будинок було спроектовано на два входи з можливістю розподілу його на дві придатні для повноцінного проживання частини, з метою забезпечення в майбутньому окремим житлом сина Позивача.

На час будівництва, Позивач не мала потреби у використанні обох частин будинку, а її брат - ОСОБА_5 після одруження не мав власного житла, Позивач дозволила йому разом з дружиною - ОСОБА_3 та дочкою, тимчасово, проживати в частині її будинку, до моменту коли в неї виникне потреба у використанні даного приміщення. Вони проживали тривалий час, за який донька брата - ОСОБА_6 вийшла заміж та змінила місце проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат Позивача - ОСОБА_5 , а його дружина, Відповідач по справі, залишилася проживати в будинку. Таким чином, на даний час Відповідач проживає в частині належного Позивачу будинку без жодних на те правових підстав.

У зв`язку з тим, що у Позивача виникла потреба у використанні всієї площі будинку, вона звернулась до Відповідача із вимогою звільнити житловий будинок в добровільному порядку до 18 травня 2016 року, проте вимога щодо звільнення будинку Відповідачем не виконана, а тому Позивач не має можливості використати своє право власності на будинок.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належним їй житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення вказаного будинку, вивезення з будинку та господарських будівель і споруд власного майна, а також повернення ключів від будинку та господарських будівель і споруд на протязі 20 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Попільнянської селищної ради в судове засідання не з`явився. 22 січня 2020 року надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, за наявними в матеріалах справи доказами, при прийнятті рішення поклався на розсуд суду. /т.1 а.с.211/

Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 квітня 2014 року, ОСОБА_1 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 листопада 2009 року Попільнянською селищною радою, є власником житлового будинку (загальною площею - 107.2 кв.м., житловою площею - 60.3 кв.м.) з господарськими будівлями (сарай - Б, погріб - п/д, гараж - В), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . /т.1 а.с.4, 34/

Як вбачається з Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 20 лютого 1970 року, надано ОСОБА_1 , в подальшому «Забудовник» на право безстрокового користування земельну ділянку АДРЕСА_2, загальною площею 1072 м2, згідно плану земельної ділянки, на наданій земельній ділянці Забудовник зобов`язується побудувати одноповерховий житловий будинок, житловою площею 46.7 кв. метрів, з кількістю кімнат - три. /т.1 а.с.5-6, 35-36/

14 квітня 2016 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_3 заяву в якій просила у термін до 18 травня 2016 року звільнити житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , особисто та з іншими особами, які в ньому проживають, вивезти речі з будинку, повернути ключі від будинку, а також звільнити господарські будівлі та споруди від належного їй майна, в зв`язку з тим, що вона має намір продати вказаний будинок, з метою реалізації свого права власності. /т.1 а.с.8, 37/

Як вбачається з повідомлення адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за вх.№ 5435 від 27 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 23 квітня 1980 року. /т.1 а.с.13/

Попільнянською селищною радою 04 жовтня 2016 року за вих. № 2988 видано довідку, згідно якої - ОСОБА_1 , 1944 року народження проживає в АДРЕСА_1 , за даною адресою зареєстрована ОСОБА_3 ,1949 року народження. /т.1 а.с.24/

Відповідно до повідомлення Попільнянської селищної ради від 30 квітня 2015 року № 02-66/263, у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_1 була створена комісія та виявлено, що дійсно ОСОБА_3 користується господарськими будівлями (гараж, сарай) та частиною городу ОСОБА_1 не маючи на це правовстановлюючих документів, рекомендовано ОСОБА_3 звільнити зазначені господарські будівлі та частину городу. /т.1 а.с.25/

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 лютого 2016 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . /т.1 а.с.52-53/

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2016 року в цивільній справі № 288/515/15-ц - 2/288/12/16 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області, Комунальне підприємство Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації про скасування рішення селищної ради, скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на одну другу частину квартири в житловому будинку - залишено без розгляду. /т.1 а.с.54-57/

Відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року в цивільній справі № 288/204/17, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло - без змін. /т.1 а.с.86-88/

Постановою Верховного Суду в справі № 288/204/17 від 18 грудня 2019 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року залишено без змін. /т.1 а.с.212-214/

З свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 вбачається, що 05 вересня 1971 року було укладено шлюб між ОСОБА_5 , 1947 року народження та ОСОБА_3 , 1949 року народження, яка після реєстрації одруження змінила прізвище на ОСОБА_3 . /т.1 а.с.97/

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис № 51. /т.1 а.с.99/

10 жовтня 2017 року за вих. № 4673 виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради видано довідку про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_1 , в будинку зареєстрована і проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . /т.1 а.с.110/

За адресою АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 сплачував до Попільнянської селищної ради податок з будівель і земельну ренту та земельний податок, відповідно до платіжних повідомлень та квитанцій на прийом податкових платежів: - від 06 березня 1974 року № 370; - від 12 березня 1975 року № 325; - від 13 березня 1976 року № 392; - від 17 березня 1977 року № 648; - від 13 січня 1978 року № 494; - від 11 березня 1979 року № 582; - від 14 січня 1980 року № 445; - від 10 січня 1981 року № 462; - від 11 березня 1982 року № 462; - від 11 березня 1983 року № 462; - від 27 березня 1984 року № 173; - від 21 січня 1985 року № 173; - від 11 травня 1986 року № 173; - від 17 березня 1987 року № 266; - від 06 січня 1988 року № 266; - від 15 січня 1990 року № 710; - від 18 січня 1991 року № 710; - від 09 листопада 1992 року № 710; - від 16 липня 1993 року № 710; - від 12 липня 1994 року № 290; - від 27 липня 1997 року № 309; - від 09 листопада 1997 року № 309; - від 22 липня 1999 року № 309; - від 13 липня 2000 року № 260; - від 02 серпня 2001 року; - від 05 серпня 2002 року № 260; - від 24 грудня 2003 року № 243. /т.1 а.с.218-248/

Між ОСОБА_5 та комунальним підприємством «Благоустрій» 01 листопада 2005 року було укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води за адресою АДРЕСА_1 . /т.1 а.с.249-250/

В квітні 2006 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Житомиргаз» укладено Договір № 11 про надання послуг з газопостачання за адресою АДРЕСА_1 . /т.2 а.с.1-2/

01 листопада 2019 року за вих.№ 2313 Акціонерним товариством «Житомиробленерго» Попільнянського РЕМ надано копію договору про користування електричною енергією № 126-0139 від 30 травня 2005 року, укладений зі споживачем - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 та повідомлено, що згідно даних програмного забезпечення РЕМ, лічильник електроенергії за вказаною адресою вперше встановлено в 1980 році. /т.2 а.с.4/

ВАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» укладено Договір № 126-0139 від 30 травня 2005 року про користування електричною енергією з ОСОБА_5 , який споживає енергію за адресою АДРЕСА_5 . /т.2 а.с.5-8/

18 листопада 2019 року депутатом Попільнянської селищної ради в присутності сусідів складено Акт обстеження умов проживання згідно якого, обстежено умови проживання ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_1 , в результаті обстеження встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , складається з двох ізольованих приміщень (квартир), які обладнані окремими входами. В одній з квартир проживає ОСОБА_1 , в іншій ОСОБА_3 . Квартира, в якій проживає ОСОБА_3 складається з двох коридорів, трьох житловий кімнат та кухні, на плані технічного паспорта на житловий будинок, позначені літерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 відповідно. Квартира обладнана газопостачанням, електроенергією, встановлені окремі лічильники газо- та електропостачання. На подвір`ї проведено водопостачання з окремим лічильником. Також, ОСОБА_3 користується одним із хлівів, які розташовані на території домогосподарства. /т.2 а.с.9/

06 квітня 2015 року, прізвище замовника не вказано, КП «Бердичівське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно експлікації до плану будинку якого вказано, що будинок, позначений літерою А-1 складається з двох квартир: - № 1 площею 53.4 кв.м.; - № 2 площею 53.7 кв.м., площа всього по будинку - 107.2 кв.м., квартир - 1, житлових - 5. Характеристика будинку, допоміжних будівель і споруд: - Житловий будинок - А, 1974 року побудови; - Сарай - Б, 1974 року побудови; - Погріб - п/д, 1974 року побудови; - Гараж - В; - Сарай - Г, 1982 року побудови; - Сарай - Д, 1982 року побудови; - огорожа - № 1. /т.2 а.с.10-13/

ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_6 призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг на опалювальний період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року включно та з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно, що підтверджується повідомленнями про надання субсидій № 008808 від 03 листопада 2014 року та 24 листопада 2018 року. /т.2 а.с.14, 15/

Відповідно до довідки № 684/Д-2019 від 28 листопада 2019 року, виданої Попільнянською селищною радою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 - з 23 квітня 1980 року по теперішній час. /т.2 а.с.16/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулася до суду за захистом своїх прав шляхом усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності будинком та господарськими спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , шляхом звільнення будинку, вивезення з будинку та господарських будівель і споруд власного майна, а також повернення ключів від будинку та господарських будівель і споруд на протязі 20 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили та скасування реєстрації місця проживання Відповідача.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Конституцією України та статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Загальні положення порядку захисту права власності врегульовано Главою 29 Книги ІІІ Цивільного кодексу України.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої - третьої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Суд має виходити із положень статей 391, 396 ЦК, за якими позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання це - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до частини першої, другої статті 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Частиною другою статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року роз`яснив, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Встановлені судом обставини вказують на те, що Позивач помилково в обґрунтування підстав для задоволення заявлених позовних вимог посилається на норми статті 386 ЦК України, яка не може бути застосована до спірних правовідносин.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» визначено, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

З огляду на вказані роз`яснення, помилкове посилання Позивачем на норми закону, які не регулюють спірні правовідносини, не позбавляє суд можливості застосувати ту норму права, яка підлягає застосуванню та з`ясувавши при розгляді справи, що Позивач в обґрунтування своїх вимог послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Судом встановлено, Відповідач з 23 квітня 1980 року постійно проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є Позивач. Проживання в будинку здійснювалось за згодою власника, так як Відповідач була дружиною рідного брата Позивача та після смерті брата, Позивач звернулась з позовом до Відповідача про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом звільнення будинку та вивезення майна. В свою чергу Відповідач, проживаючи у спірному житловому будинку за згодою власника - ОСОБА_1 , яка дозволила своєму брату - чоловіку Відповідача тимчасово приживати у її будинку зі своєю сім`єю, а тому Відповідач тимчасово набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Вказаний висновок зроблено судом з огляду на роз`яснення, викладені в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16.

Право користування житловою площею - сервітут було встановлено для Відповідача тимчасово на період перебування у шлюбі та проживання з братом Позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 є власником житлового будинку, спільним побутом із ОСОБА_3 не пов`язана, тому право ОСОБА_3 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України, а Позивач є власником житлового будинку, яка вимагає від Відповідача усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом виселення.

Членом сім`ї Позивача, Відповідач не являється, спільним побутом, взаємними правами та обов`язками із нею не пов`язана, право користування житловою площею - сервітут, було встановлено для Відповідача тимчасово, а відповідно із смертю брата Позивача, припинилось і право користування житлом Відповідачем, а тому порушені права Позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні житловим будинком на підставі статті 391 ЦК України.

Відповідач користується спірним житлом, проте власник бажає припинити її користування. В контексті статті 156 ЖК УРСР, яка використовується для конкретизації умов застосування статті 406 ЦК України, механізм вирішення спору повинен виглядати таким чином: 1) встановлення обставин та умов вселення; 2) визначення в зв`язку з цим правових підстав для користування спірним житлом та меж здійснення прав на користування житлом, в тому числі хронологічних, а також умов користування.

Разом з тим, щодо користування житлом, яке належить Позивачу, виникли спірні правовідносини, які слід кваліфікувати наступним чином. Власник використовує своє майно на свій розсуд. За встановленими обставинами справи, Відповідач вселилась та користується спірним жилим приміщенням. Відносини щодо користування чужими речами мають сервітутний характер. Право користування та його умови визначається власником. Між сторонами не було укладено письмової угоди, а тому умови вселення та користування Відповідачем повинні визначатись виходячи з встановлених обставин справи.

Крім того, в постанові Житомирського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року та постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в цивільній справі № 288/204/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, судом зазначено, що ОСОБА_3 (Відповідачем) не надано доказів на підтвердження того, що вона має право на будинок АДРЕСА_1 або його частину, що вона або її покійний чоловік отримували земельну ділянку під забудову і дозвіл на забудову, що вона користується ним як наймач або член сім`ї наймача, що існує сервітут, а також, що будинок належав до державного житлового фонду. /а.с.86-88/

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач зареєстрована у належному Позивачу на праві власності будинку, щодо обставин первинного вселення Позивач пояснила, що Відповідач тимчасово вселялась разом з братом Позивача та дитиною на його прохання. Таким чином, право користування житловою площею - сервітут було встановлено для Відповідача тимчасово на період проживання її з чоловіком ОСОБА_5 - братом Позивача, якому власник житлового будинку надала дозвіл на тимчасове проживання. Відповідно припинення спільного проживання з ним в зв`язку з його смертю, припиняє право користування житлом для Відповідача.

Позивач вказує, що проживання в належному їй житловому будинку Відповідача, знаходження у будинку та господарських будівлях належного Відповідачу майна, користування Відповідачем господарськими будівлями та прилеглою до будинку земельною ділянкою є перешкодою для неї у здійснені права користування та розпорядження своїм майном, що має для неї істотне значення та її порушене право підлягає захисту у визначений нею в позовній заяві спосіб.

На підставі наданих фактичних доказів, Позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених нею позовних вимог, які підтверджено в ході судового розгляду і ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які вказують на існування порушень з боку Відповідача права власності Позивача на належне їй майно, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання Відповідача усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належним Позивачу житловим будинком, шляхом звільнення будинку та вивезення з будинку та господарських будівель і споруд належного Відповідачу майна підлягає задоволенню.

Разом з тим, Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовної вимоги в частині повернення ключів від будинку та господарських будівель і споруд, оскільки матеріалами справи та подальшим судовим розглядом не встановлено наявність існування вказаної перешкоди, як то Позивачем не надано доказів, що Відповідач користуючись приміщеннями, володіє особистими ключами, Позивач передавала їй ключі від будинку та господарських приміщень, а тому в даний спосіб перешкоджає Позивачу користуватись даними приміщеннями, а тому вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Крім того, Позивачем заявлена позовна вимога про зобов`язання Відповідача вчинити дії щодо звільнення будинку та вивезення майна на протязі 20 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили, яка також підлягає задоволенню, оскільки Позивач у даному випадку визначив строк для Відповідача для вчинення вказаних дій.

Таким чином, Позивачем на підставі наданих фактичних доказів, доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених нею позовних вимог, які підтверджено в ході судового розгляду і ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які вказують на існування порушень з боку Відповідача прав Позивача, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Відповідачем обставин протилежного, на спростування заявлених Позивачем вимог надано не було.

Позивач просить також, скасувати реєстрацію місця проживання Відповідача в її будинку.

Згідно статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Частина перша статті 7 вказаного Закону зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Наведені норми закону вказують на те, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню та належить скасувати реєстрацію місця проживання Відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, проте в межах заявленої однієї позовної вимоги, сплачений Позивачем судовий збір в розмірі 551.20 гривень, підлягає стягненню на її користь з Відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 41, 47 Конституції України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»; Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; статтями 150, 156 ЖК Української РСР; статтями 15, 16, 29, 317, 319, 321, 391, 405, 406 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 48, 76, 78, 81, 82, 89, 128, 141, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом звільнення будинку та вивезення майна - задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належним ОСОБА_1 житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення вказаного будинку, вивезення з будинку та господарських будівель і споруд власного майна на протязі 20 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник