Житомирський апеляційний суд
Справа №278/419/19 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 81 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/419/19 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної державної адміністрації в особі голови Житомирської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 , треті особи: садівниче товариство «Зарево», Василівська сільська рада Житомирського району Житомирської області про визнання частково незаконним та скасування розпорядження, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 24 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Житомирської обласної державної адміністрації в особі голови Житомирської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 , треті особи: садівниче товариство «Зарево», Василівська сільська рада Житомирського району Житомирської області, в якому просила визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Житомирської ОДА від 16.02.2016 №35 «Про надання земельних ділянок, поновлення договорів оренди землі, продаж земельних ділянок, припинення права постійного користування земельними ділянками, припинення дії договорів оренди землі, затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою, проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, надання згоди на поділ земельних ділянок передачу в суборенду та укладання додаткової угоди» в частині п.4 додатку 1, яким ОСОБА_2 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погодження надання в оренду земельної ділянки площею 0,1800 га в межах Василівської сільської ради Житомирського району строком на 49 років.

19 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій просила забезпечити докази у справі шляхом призначення комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи, проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. Посилається на необхідність у забезпеченні доказів на підтвердження заперечень відповідача щодо неналежності та недопустимості таких доказів як схема інвентаризації земель садового товариства «Зарево» та технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель поза межами населених пунктів Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 24 червня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням принципу рівності сторін, диспозитивності та змагальності у цивільному судочинстві, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення доказів. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що призначення судової експертизи у справі безпосередньо стосується предмету спору, адже обставини (наявность/відсутність дороги), які є предметом доказування, та начебто на наявність якої (дороги), як на підставу позову посилається позивач, грунтуються безпосередньо на відомостях (даних) технічної документації, які графічно відображені на схемах інфентаризації у вигляді земель загального користування (дороги) із визначеними поворотними точками та зазначеними промірами 6.11, 63.14 вздовж південно-західної межі її приватизованої ділянки №99 із кадастровим номером :05:000:1215.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів суд першої інстанції виходив з того, що заявлені ОСОБА_2 вимоги по суті є клопотанням про призначення експертизи, адже вказані нею в обґрунтування заяви обставини не дають підстави для висновку про те, що засіб доказування може бути втрачений або збирання доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, як це передбачено ч.1 ст.116 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій просила забезпечити докази у справі шляхом призначення комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи, проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експертизи поставити наступні питання:

чи відповідає розроблена ДП «Укрспецзем» технічна документація із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель поза межами населених пунктів Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, яка затверджена рішенням 16-ої сесії Василівської сільської ради Житомирського району від 26 вересня 2012 року, вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, які діяли на момент її проведення та затвердження? Якщо ні, то в чому полягають невідповідності?

чи відповідає офіційним відомостям Державного земельного кадастру інформація щодо наявності земель загального користування (дороги) із визначеними поворотними точками, та зазначеними промірами 6.11 , 63.14 вздовж південно-західної межі приватизованої земельної ділянки № НОМЕР_1 з кадастровим номером :05:000:1215, яку містить технічна документація із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель поза межами населених пунктів Василівської сільської ради, та яка графічно відтворена на схемі інвентаризації земель садового товариства «Зарево» Василівської сільської ради Житомирського району?

чи відповідає фактичне користування земельною ділянкою із кадастровим номером :05:000:1310 правовстановлюючим документам на таку земельну ділянку, документації із землеустрою та офіційним відомостям Державного земельного кадастру?

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Таким чином, виходячи із аналізу наведених норм, суд задовольняє заяву про забезпечення доказів виключно у випадку, якщо є підстави вважати, що відповідний засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Саме, з метою недопущення випадків втрати доказів, забезпечення об`єктивного та всебічного розгляду і вирішення справи, існує інститут забезпечення доказів у цивільному судочинстві.

Верховний Суд в ухвалі від 26 листопада 2019 року в справі № 401/1824/17 роз`яснив, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Отже, Верховний Суд вказав, що заява про забезпечення доказів може бути задоволено виключно у випадку одночасної наявності таких обставин: сторона не може отримати відповідний засіб доказування самостійно; наявні об`єктивні підстави вважати, що такі засоби доказування можуть бути безповоротно втрачені в майбутньому; заявник обґрунтував в заяві про забезпечення доказів об`єктивний ризик втрати засобу доказування в майбутньому та надав відповідні докази на підтвердження таких обставин.

Разом із тим, в заяві про забезпечення доказів позивач взагалі не зазначила, яким чином призначення експертизи стане неможливим або утрудненим в майбутньому, не надала жодних доказів на підтвердження даних обставин.

Враховуючи повну відсутність обґрунтування необхідності забезпечення доказів в заяві про забезпечення доказів, судом першої інстанції правомірно постановлено ухвалу про відмову в задоволенні такої заяви.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції також не спростовуються.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складення повного судового рішення 04 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді