Провадження №: 2-о/752/38/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

за участю секретаря - Воробйова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Суворовський районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту реєстрації шлюбу про встановлення факту реєстрації шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу, в обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 14.10.2014, між ними було укладено шлюб. Шлюб був зареєстрований Білогірським районним відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 120 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 14.10.2014 від імені даного органу, засвідчене печаткою Російської Федерації. Після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_1 ». Документ видано російською мовою за формою, встановленою Міністерством охорони здоров`я Російської Федерації, яка є неприйнятною для українських органів реєстрації актів цивільного стану. Отже свідоцтво про шлюб від 14.10.2014 є недійсним і не створює правових наслідків на території України. Згідно відповіді Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відсутні підстави у державній реєстрації укладання шлюбу, оскільки свідоцтво про шлюб у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових підстав.

Враховуючи викладене, заявники просять задовольнити заяву та встановити факт реєстрації шлюбу.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 27.12.2018, відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.03.2019, дану заяву залишено без руху з наданням заявникам строку для усунення недоліків.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2019, продовжено розгляд справи за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Суворовський районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту реєстрації шлюбу про встановлення факту реєстрації шлюбу та призначено в судове засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.05.2019, ухвалено витребувати документи у заявників.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.05.2019, справу № 766/25378/18 направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності місцевому загальному суду м. Києва та передачі на розгляд відповідному суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.06.2019, визначено Голосіївський районний суд м. Києва судом, який забезпечить розгляд цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту реєстрації шлюбу.

Заявники в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник Суворовського районного у м. Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявників, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 14.10.2014 зареєстрували шлюб на тимчасово окупованій території АР Крим, про що їм 14.10.2014 видано свідоцтво серії НОМЕР_2 .

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 19.09.2018, виданого Суворовським районним відділом у м. Херсоні Управління ДМС України в Херсонській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , дата внесення до Реєстру запитуваної інформації 29.08.2018.

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 19.09.2018 року, виданого Суворовським районним відділом у м. Херсоні Управління ДМС України в Херсонській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , дата внесення до Реєстру запитуваної інформації 29.08.2018.

Згідно відповіді Суворовського районного у м. Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області заявникам відмовлено у поновленні актового запису про шлюб, оскільки державна реєстрація шлюбу проведена на тимчасово окупованій території України в м. Сімферополь, АР Крим. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, будь-який документ виданий органами та тимчасово окупованій території України Автономної Республіки Крим та м. Севастополь є недійсним та не створює правових підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна Республіка Крим та м. Севастополь є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно п. п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявникам для державної реєстрації народження дитини.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Розділу 2 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5) зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940 - для державної реєстрації шлюбу жінкою та чоловіком особисто подається заява про державну реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану за їх вибором.

Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, з подальшими змінами, визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Таким чином, свідоцтво про шлюб, видане 14.10.2014 Білогірським районним відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці.

Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про шлюб, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів шлюбу особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Судом також встановлено, що заявниками вичерпані можливості для отримання свідоцтва про укладення шлюбу, окрім як звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Суворовський районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту реєстрації шлюбу про встановлення факту реєстрації шлюбу.

Керуючись ст.ст. 258-259 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Суворовський районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту реєстрації шлюбу про встановлення факту реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт реєстрації шлюбу 14.10.2014 між громадянином України ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України) та громадянкою України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України), який був укладений 14.10.2014, зареєстрований Білогірським районним відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 120.

Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу залишити « ОСОБА_1 ».

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження не зупиняє його виконання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Ю.Ю. Мазур