Справа № 454/1955/19 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1552/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 02.05.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля марки "Skoda Oktavia" д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля позивача марки "Geely Emgrand" д.н.з. НОМЕР_2 . Згідно постанови №454/1319/19 від 10.07.2019 винуватцем вказаної ДТП є ОСОБА_1 , оскільки його визнано винним за ст124, ст.122-4 КУпАП.

Внаслідок даної транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювальних робіт автомобіля становить 26 592,00грн, що підтверджується розрахунковими документами із ФОП ОСОБА_3 . Оскільки на момент скоєння ДТП автомобіль ОСОБА_1 "Skoda Oktavia" д.н.з. НОМЕР_1 не був застрахований відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач змушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути із відповідача вартість заподіяної шкоди. Окрім того, після дорожньо-транспортної пригоди позивач переніс нервовий стрес; поніс додаткових витрат на відновлювальний ремонт автомобіля та поїздок до органів МВС, майстерні, суду; більше місяця позивач не користувався своїм автомобілем, а змушений був використовувати громадський транспорт, що задало йому незручності та клопоти. За таких обставин просив також стягнути із відповідача у його користь моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 2 прожиткових мінімумів та складає 3842,00 грн.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКРПП НОМЕР_3 , матеріальну шкоду в розмірі 26592,00грн (двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні 00коп.)

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКРПП НОМЕР_3 , моральну шкоду, завданої неправомірними діями, в розмірі 3842,00грн (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00коп.).

Судові витрати в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) компенсувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКРПП НОМЕР_3 , за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що згідно посвідчення серії НОМЕР_4 , що видане Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту, ОСОБА_1 являється учасником бойових дій. В силу статті 13-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ", тому вказує на те, що саме Моторно-транспортне страхове бюро України повинне нести цивільно-правову відповідальність за ОСОБА_1 . Вказує, що в процесі розгляду справи, відповідачем було заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи Моторно-транспортне страхове бюро України, з підстав викладених вище,однак, районним судом таке клопотання було відхилене. Вважає, що ОСОБА_2 мав звертатися до МТСБУ із повідомленням про ДТП та із заявою про страхове відшкодуван ня, проте жодних дій спрямованих на повідомлення МТСБУ він не вчиняв. Окрім цього, зазначає, що в період із 12.03.2020 до 24.04.2020 на всій території України було запроваджено карантин, тому з метою недопущення розповсюдження вірусу оскільки апелянт бажав брати участь у судовому засіданні, було подано клопотання про відкладення розгляду справи, проте судом вказане клопотання було теж проігноровано, хоча причини для відкладення розгляду справи були вагомими. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що 07.05.2019 на автодорозі сполученням Ковель-Жовква 137км+135м ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Skoda Oktavia" д.н.з. НОМЕР_1 , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Geely Emgrand" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , після чого залишив місце ДТП.

Відповідно до постанови Сокальського районного суду №454/119/19 від 10.07.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 124, ст.122-4 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказана постанова набрала законної сили 22.07.2019.

Відповідно до частини першої ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням,зберігання або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Задовольняючи позов у частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до правової позиції Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, визначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Оскільки на момент скоєння ДТП ОСОБА_1 , не мав полісу страхування автомобіля марки "Skoda Oktavia" д.н.з. НОМЕР_5 , з нього як з особи, яка своїми діями завдала матеріальну шкоду позивачу, підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 26 592,00 грн.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Судом установлено, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_1 , не мав полісу страхування автомобіля марки "Skoda Oktavia" д.н.з. НОМЕР_5 .

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 являється учасником бойових дій, до стверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту.

Відповідно до ст. 13.1 Закону України № 1961-IV учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з підпунктом «г» пункту 41.1 статті 41 Закону України № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

З огляду на викладене, позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду від МТСБУ. У разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка завдала шкоду (ст. 1194 ЦКС України).

Суд першої інстанції вищенаведене не врахував, ухвалив рішення без урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

За таких обставин, суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права прийшов до помилкових висновків про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 26 592,00 грн, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при визначення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, шо така шкода завдана позивачу неправомірними діями відповідача, та визначив розмір шкоди з урахуванням характеру і обсягу заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який залишив місце пригоди та не намагався добровільно відшкодувати завдану ним шкоду. Пошкодження автомобіля дійсно негативно вплинули на спосіб життя позивача, а невирішеність питання спричинили у нього моральні страждання.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди з відповідача відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалити нову постанову. Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 квітня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКРПП НОМЕР_3 , матеріальної шкоди в розмірі 26592,00грн (двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні 00коп.) - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в стягненні матеріальної шкоди в розмірі 26592,00 грн з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 30.07.2020

Головуючий

Судді