Провадження № 2-о/344/6/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Шамотайло О.В.

присяжних Шпіляревич В.В., Мажара П.М.

секретаря Устинської Н.С.

за участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Івано-Франківськ цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Івано-Франківський міський відділ РАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Івано-Франківська міська рада, Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про оголошення фізичної особи померлою,-

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась в суд з вказаною заявою в якій зазначила, що 30.10.2000 року госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду було видано ОСОБА_1 , її чоловіку ОСОБА_3 та їх сину ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

У 2000 році ОСОБА_6 виїхав у США та з того часу у спільній квартирі не з`являвся, ніяким чином відомостей про нього немає, звісток про себе не подає.

28.08.2019 року ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 подарували 2/3 квартири АДРЕСА_1 іншому своєму сину - ОСОБА_4 за договором дарування.

Враховуючи відсутність ОСОБА_6 протягом 19 років по місцю реєстрації, безрезультативність заходів щодо встановлення його місцезнаходження заявниця просить суд оголосити його померлим.

В судовому засіданні представник заявниці та заявниця повністю підтримали свої вимоги, викладені у заяві, просили суд їх задовольнити.

Інші зацікавлені особи не забезпечили явку своїх повноважних представників для участі в судовому засіданні.

Від представника Івано-Франківської міської ради надійшов відзив на вказану заяву, в якому представник зацікавленої особи просить відмовити у задоволенні даної заяви.

Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши таким чином обставини справи та відповідні їм правовідносини суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином заявниці. У 2000 році як заявник зазначає, ОСОБА_6 виїхав до США, після чого за адресою своєї реєстрації більше не повернувся, інших відомостей про його місце знаходження у заявниці не було.

Згідно до змісту листа №19-545/2-10745 від 12.02.2004р. Міністерства закордонних справ України не представилося можливим розшукати на території США ОСОБА_6 .

В своїй заяві заявник вказує, що оголошення померлим її сина заявнику необхідно, оскільки з моменту останнього спілкування минуло 19 років, а тому така відсутність його за місцем реєстрації дає підстави констатувати про його ймовірну смерть.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до положень ст. 46 ЦК фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до закінчення цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Отже, ЦК України передбачає кілька видів фактів з яких випливає обчислення, що мають правове значення для визнання особи такою, що померла:

3 роки загальний строк;

2 роки від дня закінчення воєнних дій у разі, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з цими діями; 6 місяців якщо особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку (внаслідок катастрофи, стихійного лиха тощо);

строк, визначений судом, але не менший шести місяців - залежно від конкретних обставин.

Щодо вимог заяви, то суд, враховуючи, правила ч.3ст.46 ЦК України, та оцінюючи обставини, на які послалася заявниця, виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на презумпції смерті цієї особи, правові наслідки оголошення фізичної особи такою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (ст. 47 ЦК України). Відтак, після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія, шлюб припиняється (ст. 104 Сімейного кодексу України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України). Законодавство виділяє ряд підстав, за наявності яких громадянин може бути оголошений померлим.

До таких підстав належать:

відсутність громадянина в місці постійного проживання протягом трьох років з дня отримання останніх відомостей про нього, а в деяких випадках, визначених законодавством, - протягом шести місяців;

неотримання відомостей про місце перебування фізичної особи протягом визначеного законодавством часу;

неможливість встановити, чи є живою фізична особа.

Заявник в заяві вказує, що відсутність контактів із її сином протягом 19 років та безрезультативність його пошуків дає підстави констатувати про його ймовірну смерть.

Суд вказує, що оголошення особи померлою провадиться судом у порядку, аналогічному порядку визнання фізичної особи безвісно відсутньою. При цьому слід враховувати, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, які дають підставу суду припускати смерть такої особи.

Визнання громадянина померлим тягне за собою ряд правових наслідків, але не відображається на його правоздатності та дієздатності. Громадянин, що перебуває живим, не перестає бути суб`єктом права. Визнання фізичної особи померлою не допускається у випадках, коли вона переховується від розшуку (наприклад, за кримінальною справою), або про яку вірогідно відомо, що вона жива, але немає точних відомостей про її місце перебування.

Суд констатує, що оскільки останні дії щодо пошуку зниклого сина проводились ще у 2004 році, і окрім повідомлення до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, до функцій якого не входить проведення певних оперативних розшукових дій, інших доказів про розшук ОСОБА_6 за його місцем перебування (США) суду не надано, а тому слід дійти висновку про неповний обсяг вжитих заходів щодо розшуку зниклого гр. ОСОБА_6

Отримати інформацію щодо ОСОБА_6 мають можливість працівники поліції, однак доказів, що з таким зверненням про зникнення сина заявниця зверталася у правоохоронні органи до моменту звернення в суд, суду не представлено. Згідно до наданої адвокатом відповіді з ГУНП в Івано-Франківській області №П-9аз/2747/108/03/14-209 від 04.12.2019 року на адвокатський запит, що поданий вже під час розгляду справи по суті (долучено до матеріалів справи) не представляється можливим з`ясувати чи зверталися все ж таки до правоохоронних органів з приводу зникнення ОСОБА_6 , адже із змісту відповіді вбачається лише, що ОСОБА_6 за обліками поліції не значиться як особа, що преховується від органів досудового розслідування, суду чи безвісно зниклий. Оскільки даний доказ не в силі ані підтвердити, ані спростувати факт проведення розшукових заходів за зверненням щодо розшуку ОСОБА_6 , то даний доказ судом оцінюється критично.

Суд вказує, що оголошення громадянина померлим базується на презумпції смертності (тобто на припущенні, що громадянин, який відсутній, - мертвий).

В той же час у заявника відсутні як інформація так і припущення, згідно яких судом можливим було б зробити висновок про смерть гр. ОСОБА_6 , а зі змісту заяви, заявник не вказує на жодні обставини які могли б спричинити смерть її сина. Відповідно до ст. 306 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Проте під час судового розгляду, жодна із цих обставин не підтверджується реальним фактом, або рядом подій які мали б в кінцевому результаті такі наслідки.

Відтак, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, виходячи із системного тлумачення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносин у контексті з`ясованих судом обставин справи, суд вважає, що заявниця не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 , можливо оголосити померлим, а інші матеріали справи таких доказів не містять, а тому не доведені обставини, що дають підставу суду припускати смерть цієї особи, або обставини, що загрожували смертю цій фізичній особі, а тому в результаті розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_6 померлим.

Окремо слід зауважити щодо показань свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, судом не було встановлено об`єктивних, чітких та несуперечливих показань свідків, які необхідні для встановлення об`єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду показання всіх допитаних свідків не дають змогу встановити зв`язок між поясненнями сторін і фактичними правовідносинами, та є неспроможними підтвердити чи спростувати наявні у справі докази та пояснення сторін, а тому оцінюються судом критично.

Підсумовуючи все викладене, суд прийшов до одностайного висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст.46, 47 ЦК України, ст.ст. 293,305-309 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Шамотайло О.В.

Присяжні Шпіляревич В.В.

Мажара П.М.