ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/266/20 Номер провадження 22-ц/814/1751/20Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року (ухвалене суддею Куцин В.М., повний текст рішення складено суддею 05 червня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 баби ОСОБА_3 .

В обгрунтування позовної заяви зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 його дід (батько його батька) ОСОБА_5 , з яким на день його смерті постійно проживала і була зареєстрована його дружина (баба позивача) ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 його баба ОСОБА_3 . Внаслідок її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на частину квартири АДРЕСА_1 . Вказував, що до майна ОСОБА_3 в Другій Миргородській нотаріальній конторі заведено спадкову справу №466/2009 за заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6 (сина спадкодавця). ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , його єдиним спадкоємцем за законом є його син - відповідач по справі ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що він станом на 2009 рік перебував на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби І ступеня 2 степеня ризику та постхолецистоектомічного синдрому, з 31 травня по 04 червня 2009 року перебував на лікуванні з діагнозом гіпертонічна хвороба І ст., 2 ризик помірний, з 17 по 21 серпня 2009 року перебував на лікуванні з приводу постхолецистоектомічного синдрому, з 24 по 28 вересня 2009 року перебував на лікуванні з приводу гіпертонічної хвороби І ст., 2 ризик помірний та з 24 листопада по 03 грудня 2009 року лікувався з приводу гострого трахеобронхіту, за станом здоров`я в установлений ст. 1270 ЦК України строк з 31 травня 2009 року по 30 листопада 2009 року заяву нотаріусу про прийняття спадщини не подав. Вказує, що він на підставі ст. 1266 ЦК України, як внук спадкодавця на частку спадщини, яка належала б за законом його батькові, якби він був живий на час відкриття спадщини, звернувся до Другої Миргородської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса Литвишко В.М. від 03 лютого 2020 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що він в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини не подав. Позивач посилається на те, що строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин.З азначена обставина - тривалі хронічні захворювання та їх загострення в кінці строку прийняття спадщини та перебування на лікуванні в цей період, загалом були для нього об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій по прийняттю спадщини. В зв`язку з вищевикладеним змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції не вірно визначено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який закінчився 30 листопада 2009 року, а не як зазначено судом 31 грудня 2009 року. Посилається на те, що судом не мотивовано чому його перебування на амбулаторному лікуванні, зокрема в останні дні спливу строку подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця не є поважною причиною пропуску ним строку. Також вказує на те, що судом порушено вимоги п.1 ч.5 ст. 265 ЦПК України, оскільки у резолютивній частині рішення не зазначено: про висновки суду щодо позову (а не позовних вимог); повне ім`я сторін та учасників справи, їх місце проживання чи перебування, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони по справі та інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не з?явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 21.01.2020 (а.с.10)

Відповідно до довідки виконавчого комету Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 17.12.2019 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 , 1940 року народження, з ним була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_3 , 1940 року народження за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 21.01.2020 (а.с. 12).

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були дідом та бабою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , де в графі батько вказаний ОСОБА_4 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_4 де в графі батько вказаний ОСОБА_5 , в графі мати вказана ОСОБА_3 (а.с. 9).

Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, зокрема, на частину квартири АДРЕСА_1 .

До майна ОСОБА_3 в Другій Миргородській нотаріальній конторі заведено спадкову справу за заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6 , сина спадкодавця (а.с. 51,53).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с 65).

03.02.2020 постановою державного нотаріуса Другої Миргородської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском терміну подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 23).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно роз`яснень, які надані Верховним Судом України в абзаці 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставинивизнані судом поважними.

Даний висновок ґрунтується й на правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 р. у справі № 6-1486цс15.

Таким чином, поважними вважаються ті причини, які роблять вчасне звернення до нотаріальної контори неможливим або важким.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог ст. 12 ЦПК України повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Так, обґрунтовуючи причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач посилався на те, що у нього погіршився стан здоров`я, тривалий час перебував на лікарняному, тому у період з 31 травня по 30 листопада 2009 року заяву нотаріусу не подав.

Однак, із наданої позивачем довідки КНП «Миргородський міський центр первинної медико санітарної допомоги» від 20.01.2020 вбачається, що позивач ОСОБА_1 в період визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини перебував на лікуванні в загальній кількості 22 дні. Отже періодичне лікування термін якого в загальному становить 22 дні не можна вважати тривалим у порівнянні із строком, який встановлений законом для подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того діагноз захворювання та медичні документи не вказують на те, щоу вказаний період останній був обмежений у можливості подати відповідну заяву, та потребував стороннього догляду.

Тобто, позивачем не надано суду доказів того, що вказане лікування і перебування на диспансерному обліку перешкодили йому подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім того, позивачем не зазначено причин та не надано доказів, що підтверджують неможливість подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом часу коли він не відвідував лікаря та не проходив лікування.

Таким чином, суд апеляційної існатнції вважає, що наведені позивачем підстави пропуску строку для прийняття спадщини не можуть вважатися поважними, оскільки позивач не довів суду факт створення хворобою останньо істотних ьа непереборних перешкод для подання заяви.

Так, відповідно до п.2 Листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, вік, наявність конфліктів між спадкоємцями, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини тощо.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав будь-яких об`єктивних, достовірних та належних доказів, в тому числі і на підтвердження того, що перешкоджало йому зверненню до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а отже і поважності причин пропуску ним строку більш ніж як одинадцять років, а тому на думку колегії суддів позивач не довів підстав для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, доводи позивача того, що у нього погіршився стан здоров`я і він тривалий час лікувався, не підтверджено належними доказами, а тому дані обставини не можуть бути визнані поважною причиною для поновлення такого строку.

Тому, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братидо уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 30 липня 2020 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ Т.В. Одринська_______________ В.П. Пікуль