КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 361/6274/15-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Сердинський В.С.

28 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням доповнення позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 408 800, 33 грн., з яких:

сума заборгованості за кредитом 363 108, 47 грн.;

сума заборгованості за відсотками 45 691, 86.

Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору №809/ФКВ-07 від 25 липня 2007 року в розмірі 408 800 грн. 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 4 088 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 07 серпня 2017 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду Київської області від 07серпня 2017 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справ.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2291/2020
Зазначає, що позивач не надав суду жодних розрахунків на підтвердження своїх вимог та суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1 не отримував вимоги банку про необхідність сплатити заборгованість.

Вказує на ігнорування судом факту, що останній платіж щодо погашення кредитного зобов`язання ОСОБА_2 здійснювався 14 травня 2014 року, про що не повідомлявся ОСОБА_1 , чим порушені його права.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час та місце слухання справи.

Київським апеляційним судом здійснювалось оголошення про виклик до суду ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для участі у справі на офіційному веб-порталі судової влади України.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В. В. звертався до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з досудовою вимогою про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, що не була виконана.

З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 25 липня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 809/ФКВ-07.

Згідно з умовами зазначеного договору банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 000,00 доларів США з розрахунку 14,6 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 липня 2007 року до 24 липня 2022 року.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 166,67 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку.

Між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України 30 червня 2010 року укладено договір про передачу активів і кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до пункту 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №809/ФКВ-07, укладеному 25 липня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» і ОСОБА_2 .

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до договору поруки від 25 липня 2007 року № 809/Zфпор-08 між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 4 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язання за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із визначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість.

Обов`язок поручителя виконати вимоги кредитора згідно з пунктом 5 договору поруки наступає не пізніше 5 днів з моменту отримання вимоги.

Листами від 21 серпня 2015 року № 31.4-08/8885/15 і № 31.4-08/8884/15 ПАТ «Дельта Банк» звертався до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з досудовою вимогою про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору від 25 листопада 2007 року № 809/ФКВ-07 між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2 банк має право вимагати достроково повного повернення кредиту, сплати процентів і інших платежів, передбачених цим договором, а позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дня отримання ним відповідної вимоги від банку повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилася, сплатити проценти, інші платежі за цим договором.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статтею 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Таким чином, договір поруки є таким способом забезпечення виконання зобов`язання, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов`язання, яке виникло між боржником та кредитором.

Згідно з пунктом 4 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язання за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із визначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість.

Отже, поручитель є солідарним боржником з позичальником, а в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Скасовуючи рішення Апеляційного суду Київської області від 07 серпня 2017 року, та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року зазначив. «Суду апеляційної інстанції необхідно встановити обставини щодо отримання поручителем і позичальником досудової вимоги стосовно повернення суми заборгованості за кредитом, процентами, іншими платанами за кредитним договором, розмір заборгованості за кредитним договором, за яку несе відповідальність поручитель, розглянувши справу з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону».

Звертаючись до суду із відповідним позовом ПАТ «Дельта Банк» зазначило, що станом на 28 липня 2015 року позичальником ОСОБА_2 було прострочено виконання зобов`язань щодо повернення за кредитним договором кредиту, у зв`язку з чим заборгованість становить 408 800,33 грн., що складається із: 363 108,47 грн. - сума заборгованості за кредитом, 45 691,86 грн. - сума заборгованості за відсотками.

На підтвердження позовних вимог Банк до позовної заяви додав Довідку заборгованості за кредитним договором №809/ФКВ-07 від 25.07.2007 станом на 28.07.2015, де зазначена лише загальна сума заборгованості.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Разом з тим, зазначена Довідка, на думку колегією суддів не може бути належним та допустимим доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором.

Зі змісту останньої не можливо зрозуміти, яка наявна поточна заборгованість, періоди нарахування, кількість днів та здійснення платежів щодо її погашення, яким чином було вирахувано заборгованість за відсотками.

Враховуючи наведене, суд не може вважати письмовий доказ - Довідку надану позивачем, допустимим доказом обставин, викладених Банком у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обгрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача, оскільки в останній відсутні дані перевірку яких Верховний суд визнав обов`язковою при перегляді вказаної справи .

За вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що при первинному розгляді справи в суді апеляційної інстанції ПАТ «Дельта Банк» до своїх запереченнях на апеляційну скаргу додав певний розрахунок заборгованості за кредитним договором, але і він не відображає обов`язкових щомісячних платежів, та щомісячної заборгованості по ним.

Більш того в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження прийняття нових доказів судом апеляційної інстанції та їх дослідження.

При новому розгляді справи судом апеляційної інстанції відповідно до Постанови Верховного Суду від 23.10.2019, ПАТ «Дельта Банк» свого представника в судове засідання не направляв, у зв`язку з чим неодноразово здійснювалось відкладення справи для забезпечення явки сторін на судовий розгляд для надання своїх пояснень, однак позивач скористався своїми правами на власний розсуд, не надав підтвердження неможливості подання належного розрахунку заборгованості до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи положення ст. 367 ЦПК України не може прийняти новий доказ - розрахунок заборгованості, який не був поданий до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем в порушення вимог зазначеної норми права не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а через не подання позивачем допустимих доказів та невизначеність наданими позивачем матеріалами поточної заборгованості, періоду нарахування та заборгованості за нарахованими відсотками, у суду відсутня можливість зробити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором №809/ФКВ-07 від 25.07.2007.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норм матеріального права.

За наведеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6745,20 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6745,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30.07.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова