Справа № 344/5715/18
Провадження № 22-ц/4808/126/20
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря: Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Антоняка Т.М., ухвалене 30 вересня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 09 жовтня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання незаконним рішення про продаж квартири,

встановив :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про визнання рішення про продаж квартири незаконним.

Позов обгрунтовано тим, що йому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Під час його перебування в місцях позбавлення волі відповідачем незаконно прийнято рішення і продано цю квартиру, оскільки вона одночасно є офісом фірми «Едельвейс-7». А отже, спільною власністю його та німецької фірми «Шпіненнетц інститут». Також рішення Івано-Франківського МВ ДВС суперечить статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на квартиру можливе при відсутності коштів чи рухомого майна. З цих підстав просив задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності та необгрунтованості, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

На його думку, суд не звернув увагу на порушення Івано-Франківським МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області при продажі квартири статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої повинен був перед прийняттям такого рішення з`ясувати наявність в боржника коштів чи рухомого майна. При цьому ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12.04.2013 року відповідачу було заборонено проникати в спірну квартиру. Натомість, суд оцінив лише доводи щодо належності квартири українській і німецькій фірмам.

Посилаючись на зазначені обставини, просив рішення скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача - Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку з його неявкою не вбачає.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення не відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.03.1999 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів, ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 15). Вказана квартира була місцем проживаня позивача, який згідно копії паспорта з 10.12.1996 року був у ній зареєстрований (а.с. 14).

Як вбачається з відповіді Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 36901442 з виконання виконавчого листа №15371, виданого 19.02.2013 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 241 446,60 грн. Державним виконавцем 30.11.2015 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 84).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2017 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення щодо продажу квартири. Роз`яснено позивачу, що розгляд справ щодо оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України належить до юрисдикції місцевих загальних судів. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018 року ухвалу суду залишено без змін. Крім того, встановлено, що постановою від 11.04.2013 року та актом 16.04.2014 року державного виконавця описано та накладено арешт на належну на праві власності позивачу квартиру АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 у виконавчому провадженні № 36901442 (а.с.67-69).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував на незаконність рішення Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про продаж квартири, посилаючись на статтю 63 Закону України «Про виконавче провадження» та належність квартири на праві спільної власності йому і німецькій фірмі.

Відповідно до правил статей4 та 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. До того ж особа може обрати будь-який спосіб захисту, який не суперечить закону, у випадку, якщо закон або договір не передбачають ефективного способу захисту порушеного права.

За правилами цивільного судочинства, зокрема, в позовному (загальному або спрощеному) провадженні судом розглядаються спори, що виникли в сфері матеріальних (цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових) правовідносин. Характерною ознакою учасників матеріальних правовідносин є їх юридична рівність. Захист цих прав здійснюється способами, передбаченими статтею 16 ЦК з урахуванням спеціальних норм матеріального (цивільного, житлового та іншого) законодавства.

Позов - це вимога особи (позивача чи іншої уповноваженої особи) до іншої особи (відповідача), що грунтується на спірних правовідносинах між ними про захист своїх або чужих порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виконання судового рішення в цивільній справі є заключним етапом юрисдикційної діяльності та процесу захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб. Виконавче провадження є стадією цивільного процесу, а не окремою галуззю права. Суб`єктами цих правовідносин є учасники виконавчого провадження, права яких не мають ознак юридичної рівності.

Правовідносини, що виникають в процесі виконання судового рішення органами виконавчої служби, регулюються не нормами матеріального права, а нормами виконавчого законодавства, в тому числі Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто, способом захисту прав учасника виконавчого провадження, які порушені під час виконання судового рішення, є оскарження рішення, дії та бездіяльності державного виконавця або посадової особи органу державної виконавчої служби.

Отже, спори, що виникають між учасниками виконавчого провадження з питань правомірності вчинення або невчинення виконавчих дій, в тому числі між боржником та державним виконавцем, регулюються нормами виконавчого законодавства (Закон України «Про виконавче провадження»).

Такі спори не є спорами про право матеріальне та розглядаються за правилами розділу VІІ ЦПК України («Судовий контроль за виконання судових рішень») за скаргою учасника виконавчого провадження на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просить визнати незаконними дії Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області щодо реалізації в процесі виконавчого провадження належної боржнику квартири.

Вчинення цих дій державним виконавцем регулюється Законом України «Про виконавче провадження», а сторони спору є учасниками виконавчого провадження.

Отже спір, що виник між заявником та державним виконавцем при виконанні судових рішень має розглядатись за правилами розділу VІІ ЦПК України.

Підставою для порушення провадження у такій справі має бути скарга боржника на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця.

Звернення ж ОСОБА_1 з вимогами до відповідача - Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області у формі позовної заяви про визнання незаконним його рішення про продаж квартири не змінює дійсного характеру правовідносин та не може свідчити про порушення його цивільних прав.

Оскільки суд першої інстанції невірно визначив характер правовідносин сторін, відповідно ним неправильно розглянуто справу в порядку позовного провадження.

Таким чином, з врахуванням вищевикладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження, а її слід розглядати шляхом подання заяви (скарги) на дії державного виконавця в порядку передбаченому Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

З огляду на положення статей 377 (частини першої), 255 (пункту першого частини першої) ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 255, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання незаконним рішення про продаж квартири закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернення до Івано-Франківського міського суду зі скаргою на дії державного виконавця у виконавчому провадженні №36901442 з примусового виконання виконавчого листа №15371, виданого 19.02.2013 року Івано-Франківським міським судом на виконання рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 23 січня 2020 року