Справа № 303/859/20
Номер рядка статистичного звіту -26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судового засідання Зарева А.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Скляра А.Л. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису № 4380 від 30 березня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" в рахунок примусового стягнення заборгованості по кредитному договору, яка складається із заборгованості в розмірі 1 255 637,98 гривень. Зазначає, що вчинення цього виконавчого напису не відповідає вимогам законодавства. Про вказаний виконавчий напис позивачу стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Даний виконавчий напис вважає таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що такий був вчинений з порушення однієї з головних умов - звернення до нотаріуса в межах відповідного строку з моменту виникнення права вимоги, в даному випадку в межах трирічного строку. Зазначає, що 11.10.2010 року по даному кредитному договорі АК "Промінвестбанк" вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, таким чином пред`явивши вимогу, кредитор змінив порядок, умови та строку дії кредитного договору. Посилається, що рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно, засвідчує такі зміни, тому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Також, посилається, що виконавчий напис вчиняється у разі наявності безспірної заборгованості боржника перед стягувачем, підтвердженої належними документами. По даному кредитному договору банк вже звертався 11.10.2010 року в суд з позовом про стягнення заборгованості, а тому заборгованість, яка нарахована після пред`явлення позову, не відповідає вимогам законодавства. Таким чином нарахована сума заборгованості за кредитним договором за період з 24.12.2014 року по 27.12.2016 року, яка пропонується до стягнення за виконавчим написом не може вважатися безспірною.

Також на підставу для задоволення позову позивач вказує, що на момент вчинення виконавчого напису 30.03.2017 року та на момент його пред`явлення набула чинності та діяла Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, якою було скасовано п.1 та п.2 Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року, в частині, що стосується переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса. Це також свідчить про незаконність дій нотаріуса при вчиненні згаданого виконавчого напису. А тому просить суд визнати виконавчий напис № 4380 від 30 березня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем таким, що не підлягає виконанню.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задоволити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» Скляр А.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись, що такі є безпідставні та необгрунтовані, а виконавчий напис було вчинено з дотримання вимог законодавства. Крім того, надав подав письмові пояснення.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши позивача та його представника, заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 4380, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" по договору кредиту № 2388 від 25.12.2007 року в загальному розмірі 1 255 637,98 грн., що складається з 599 517,65 грн. - заборгованість за кредитом; 656 120,33 грн. - заборгованість по процентам. Стягнення заборгованості проводиться за період з 24.12.2014 року по 27.12.2016 року ( а.с. 12).

Вказаний виконавчий напис за заявою ТОВ "Кредитні ініціативи" (а.с.15) було пред`явлено до виконання, у зв`язку з чим приватним виконавцем виконавчого округу Ярошевським Д.А. було винесено постанову про арешт майна боржника ВП № 60658959 від 20.12.2019 року (а.с.13).

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.

З`ясовуючи питання щодо дня виникнення у ТОВ "Кредитні ініціативи» права вимоги за порушення позивачем зобов`язань за кредитним договором № 2388 від 25.12.2007 року, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до частини другої статті 509, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з підстав, викладених у договорах та інших правочинах.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поняття строку та терміну визначені статтею 251 ЦК України.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

У відповідності до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч.1 ст.253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 2388 від 25.12.2007 року укладеного між ПАТ "Промінвестбанк" (правонаступник ТОВ "Кредитні ініціативи") та ОСОБА_1 останньому було надано кредит з кінцевим строком його повернення до 24.12.2014 року.

Отже, загальний строк позовної давності тривалістю три роки розпочався 24.12.2014 року та закінчився 24.12.2017 року. Як вбачається з виконавчого напису від 30.03.2017 року, стягнення заборгованості проводиться за період з 24.12.2014 року по 27.12.2016 року, а відтак виконавчий напис вчинений в межах визначених ст.88 Закону України "Про нотаріат" строках.

Крім того, посилання позивача на безспірність вимог, оскільки банк 11.10.2010 року звертався в суд з позовом про стягнення заборгованості, а тому заборгованість, яка нарахована після пред`явлення позову не відповідає вимогам законодавства не знайшло свого підтвердження належними доказами, які б свідчили про звернення банку з позовом до суду та наявність рішення суду, яке набуло законної сили та відповідно відкритих виконавчих проваджень, а відтак твердження позивача про зміну строку виконання основного зобов`язання у зв`язку з зверненням до суду з цих підстав не відповідають дійсним обставинам справи.

Іншою підставою для задоволення позову позивач вказує, що на час вчинення виконавчого напису 30.03.2017 року та на момент його пред`явлення набула чинності та діяла Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, якою було скасовано п.1 та п.2 Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року, в частині, що стосується переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса.

З тексту оспорюваного виконавчого напису від 30.03.2017 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року № 92.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Згідно ч. 5 ст. 254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусі, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 31.03.2017 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 2388 від 25.12.2007 року, укладеного між позивачем та ПАТ "Промінвестбанк" ( правонаступник «ТОВ Кредитні ініціативи») у простій письмовій формі.

Суд перевіривши доводи позивача про те, що виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушеннями чинного законодавства, приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити та визнати виконавчий напис від 30.03.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню -задоволити.

Визнати виконавчий напис № 4380 від 30 березня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1 РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ТОВ «Кредитні ініціативи», 04655, м.Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21,

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, АДРЕСА_2

Повний текст рішення виготовлено 04 серпня 2020 року.

Головуюча О.В.Гутій