Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
04 серпня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Орєхова О.І.,

за участю секретаря Сокур О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, військова частина НОМЕР_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:
В грудні 2019 року позивачі Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, військова частина НОМЕР_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини.

Службова квартира була надана ОСОБА_2 у зв`язку з проходженням військової служби у військові частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).

Згідно із витягом з протоколу № 6 засідання житлової комісії військової частини пп НОМЕР_2 від 06.05.2015 року, постановили зарахувати сім`ю (дружина - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_3 ) капітана ОСОБА_2 з 06.05.2015 року в пільгову чергу для першочергового отримання житлового приміщення, як учасника бойових дій на квартирному обліку перебуває складом сім`ї три особи з 30.08.2005 року в загальній черзі.

Згідно із п. 11 протоколу № 16 засідання житлової комісії військової частини пп НОМЕР_2 від 26.10.2015 року, постановлено зарахувати сім`ю капітана ОСОБА_2 в чергу на отримання службового житла складом 3 (три) особи (дружина- ОСОБА_1 , син - ОСОБА_3 ) з 26.10.2015 року.

Згідно із витягом з протоколу № 4 засідання житлової комісії військової частини пп НОМЕР_2 від 25.02.2016 року постановлено керуючись п. 4.3. наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року із змінами та Постановою №112 від 8.07.1991 року виконавчого комітету Київської області Ради народних депутатів і президіуму Київської Ради професійних спілок та виключити із списків квартирного обліку дружину капітана ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 приймала участь у приватизації житла за адресою АДРЕСА_1 ) і рахувати на квартирному обліку складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме: він, син ОСОБА_3 , 2009 р.н.

Відповідно до п. З Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 179 від 12.03.2016 року, 1-но кімнатну квартиру під АДРЕСА_2 , житловою площею 22,16 кв.м., загальною площею 48,78 кв.м. розподілено сім`ї капітана ОСОБА_2 .

Згідно із витягом з протоколу № 5 засідання житлової комісії військової частини пп НОМЕР_2 від 12.03.2016 року постановлено підтримати рішення командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №179 від 12.03.2016 року щодо розподілу службової квартири сім`ї капітана ОСОБА_2 , він - ОСОБА_2 - 1983 р.н., син - ОСОБА_3 , 2009 р.н.

В подальшому, на підставі рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 186 від 26.04.2016 року видано ордер на вселення у службову квартиру громадянину ОСОБА_2 зі складом сім`ї - син ОСОБА_5 .

Відповідач вселилася до службового житла та відповідно була 10.05.2016 року зареєстрована за місцем проживання - як дружина військовослужбовця. Проте, до ордеру на вселення не включалась, на квартирному обліку на час вселення не перебувала оскільки згідно інформації наданої комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду - ОСОБА_4 приймала участь у приватизації житла за адресою АДРЕСА_1 .

Наразі, згідно із витягом з протоколу № 11 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2018 року, постановлено зняти з квартирного обліку сім`ю капітана ОСОБА_2 , у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби до центрального науково-дослідницького інституту Збройних Сил України м. Київ.

Згідно рішення заступника Міністра оборони України генерал-лейтенанта Шевчука О.М. від 14.09.2018 року №15104/з, капітану ОСОБА_2 надано дозвіл на подальше проживання в службовій квартирі.

Механізм забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей службовим житлом регулюється Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерство оборони України №380 від 31.07.2018 року (далі за текстом - Інструкція).

Відповідно до п. 25 Розділу 4 Інструкції, підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення: колишні члени сім`ї військовослужбовця, які залишилися проживати у ньому після розірвання шлюбу (у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2017 року у справі №357/1607/17 шлюб який було зареєстровано 19.07.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Разом з тим, місце проживання спільної дитини вказаним рішенням суду не визначалось.

Згідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання від 09.07.2019 року, з 25 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 у службовій квартирі АДРЕСА_3 не проживає.

Керуючись статтею 71 Житлового кодексу Української PCP, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно статті 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Разом з тим, на адресу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква неодноразово звертався ОСОБА_2 (третя особа за позовом) з вимогами щодо зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_1 із службової квартири. Проте, питання про виселення сина не ставить.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Враховуючи вищевикладене, Міністерство оборони України та Квартирно- експлуатаційний відділ м. Біла Церква не заявляються позовної вимоги про виселення сина відповідача та третьої особи у справі - ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 118 Житлового кодексу Української PCP, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Отже, відповідач вселилась до службового житла як дружина військовослужбовця, але наразі, після розірванню шлюбу є колишнім членом сім`ї військовослужбовця та протягом більше як шести місяців у службовому житлі не проживає, а тому право на проживання втратила, та підлягає визнанню такою, що втратила право користування житлом.

Просили суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування службовою квартирою АДРЕСА_3 та судові витрати покласти на відповідача (а.с. 1-5).

04 лютого 2020 року за вх. № 4133 судом отримано уточнену позовну заяву, в якій викладені обставини аналогічні первісної позовної заяві, яка була отримана судом в грудні 2019 року (а.с. 77-79).

Ухвалою судді від 15 січня 2020 року позовна заява Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, військова частина НОМЕР_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням була залишена без руху (а.с. 71-72).

Ухвалою судді від 25 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 30 березня 2020 року (а.с. 87-88).

06 березня 2020 року за вх. № 8775 судом отримано від ОСОБА_1 відзив на позовну заяву, в якій остання наголошувала на тому, що 26 квітня 2016 року був дійсно виданий ордер її колишньому чоловікові ОСОБА_2 зі складом сім`ї син ОСОБА_5 .

10 травня 2016 року вона та син були зареєстровані в даній квартирі, що підтверджується довідкою форми № 3, яку позивачі надають до суду.

Однак, їхнє сімейне життя не склалося і рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 17 липня 2017 року шлюб між ними був розірваний.

Після розірвання шлюбу їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з нею і на підставі судового наказу від 28 вересня 2017 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуті аліменти на її користь на утримання сина. Тобто, фактично після розірвання шлюбу визначене місце проживання їхнього спільного сина.

Як передбачено ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК УРСР).

Отже, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

В досудовому порядку позивачі не звертались до неї з приводу вирішення даного питання і вона вважає, що поданий ними позов є передчасним.

Вона дійсно не проживає разом з сином в вказаній квартирі, так як там проживає її колишній чоловік з новою сім`єю, вона хотіла виписатись з сином з вказаної квартири, але її колишній чоловік ОСОБА_2 не давав згоди на зняття з реєстрації їхнього сина.

Згідно з п.18 Постанови КМУ від 02.03.2016 р. № 2 прописка малолітньої дитини з матір`ю чи з батьком проводиться за письмовою згодою іншого з батьків.

У відповідності до статті 207 ЦПК України з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок вона не проти укладення мирової угоди (а.с. 98-99).

Ухвалою суду від 05 травня 2020 року закрито підготовче засідання у даній цивільній справі та призначено розгляд справи по суті на 04 червня 2020 року (а.с. 147-148).

Справа неодноразово відкладалася за клопотаннями позивачів та останнього разу розгляд справи було відкладено на 03 серпня 2020 року (а.с. 178, 179).

В судове засідання позивачі не направили своїх представників, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать наявні поштові повідомлення про вручення.

04.08.2020 року за вх. № 29664 судом отримано клопотання від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, в якому просили задовольнити позовні вимоги, здійснювати розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами. Про результати розгляду справи просили повідомити у порядку передбаченому ст. 272 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, 26 березня 2020 року за вх. № 11447 надала заяву, в якій зазначила, що вона разом із сином знялися з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , тому не бачить більше підстав для суду (а.с. 122).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 05.06.2020 року за вх. № 21165 судом отримано клопотання, в якому останній зазначав, що відсутній предмет спору, позовні вимоги, за обставин, що змінилися не підтримує, проти закриття справи не заперечує. В разі прийняття рішення про подальший розгляд справи просив розглядати справу без його участі (а.с. 175).

Третя особа служба у справах дітей Білоцерківської міської ради в судове засідання свого представника не направила, 19.05.2020 року за вх. № 18670 судом отримано клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи (а.с. 156).

Третя особа військова частина НОМЕР_1 в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.

Крім того, 04.08.2020 року за вх. № 29662 судом отримано від представника в/ч НОМЕР_1 заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли до суду заяви, суд вважає про можливий розгляд даної справи без сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що службова квартира за адресою: АДРЕСА_4 була надана ОСОБА_2 у зв`язку з проходженням військової служби у військові частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).

Вищезазначена квартира перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою б/н від 28.02.2019 року.

Згідно із витягом з протоколу № 6 засідання житлової комісії військової частини пп НОМЕР_2 від 06.05.2015 року, постановили зарахувати сім`ю (дружина - ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 ) капітана ОСОБА_2 з 06.05.2015 року в пільгову чергу для першочергового отримання житлового приміщення, як учасника бойових дій на квартирному обліку перебуває складом сім`ї три особи з 30.08.2005 року в загальній черзі.

Згідно із п. 11 протоколу № 16 засідання житлової комісії військової частини пп НОМЕР_2 від 26.10.2015 року, постановлено зарахувати сім`ю капітана ОСОБА_2 в чергу на отримання службового житла складом 3 (три) особи (дружина- ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 ) з 26.10.2015 року.

Згідно із витягом з протоколу № 4 засідання житлової комісії військової частини пп НОМЕР_2 від 25.02.2016 року постановлено керуючись п. 4.3. наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року із змінами та Постановою №112 від 8.07.1991 року виконавчого комітету Київської області Ради народних депутатів і президіуму Київської Ради професійних спілок та виключити із списків квартирного обліку дружину капітана ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 приймала участь у приватизації житла за адресою АДРЕСА_1 ) і рахувати на квартирному обліку складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме: він, син ОСОБА_3 , 2009 р.н.

Відповідно до п. 3 Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 179 від 12.03.2016 року, 1-но кімнатну квартиру під АДРЕСА_2 , житловою площею 22,16 кв.м., загальною площею 48,78 кв.м. розподілено сім`ї капітана ОСОБА_2 .

Згідно із витягом з протоколу № 5 засідання житлової комісії військової частини пп НОМЕР_2 від 12.03.2016 року постановлено підтримати рішення командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №179 від 12.03.2016 року щодо розподілу службової квартири сім`ї капітана ОСОБА_2 , він - ОСОБА_2 - 1983 р.н., син - ОСОБА_3 , 2009 р.н.

В подальшому, на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 186 від 26.04.2016 року видано ордер на вселення у службову квартиру громадянину ОСОБА_2 зі складом сім`ї син ОСОБА_5 .

Встановлено, що відповідач вселилася до службового житла та відповідно була 10.05.2016 року зареєстрована за місцем проживання як дружина військовослужбовця.

Проте, до ордеру на вселення не включалась, на квартирному обліку на час вселення не перебувала оскільки згідно інформації наданої комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду ОСОБА_4 приймала участь у приватизації житла за адресою: АДРЕСА_1 .

Наразі, згідно із витягом з протоколу № 11 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2018 року, постановлено зняти з квартирного обліку сім`ю капітана ОСОБА_2 , у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби до центрального науково-дослідницького інституту Збройних Сил України м. Київ.

Згідно рішення заступника Міністра оборони України генерал-лейтенанта Шевчука О.М. від 14.09.2018 року №15104/з, капітану ОСОБА_2 надано дозвіл на подальше проживання в службовій квартирі.

Механізм забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей службовим житлом регулюється Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерство оборони України №380 від 31.07.2018 року (далі за текстом - Інструкція).

Відповідно до п. 25 Розділу 4 Інструкції, підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення: колишні члени сім`ї військовослужбовця, які залишилися проживати у ньому після розірвання шлюбу (у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2017 року у справі №357/1607/17 шлюб, який було зареєстровано 19.07.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано. Разом з тим, місце проживання спільної дитини вказаним рішенням суду не визначалось.

Згідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання від 09.07.2019 року, з 25 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 у службовій квартирі АДРЕСА_3 не проживає.

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивачі наголошують на тому, що відповідач вселилась до службового житла як дружина військовослужбовця, але наразі, після розірванню шлюбу є колишнім членом сім`ї військовослужбовця та протягом більше як шести місяців у службовому житлі не проживає, а тому право на проживання втратила, та підлягає визнанню такою, що втратила право користування житлом.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української PCP, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно статті 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Керуючись ст. 118 Житлового кодексу Української PCP, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Встановлено, що на адресу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква неодноразово звертався ОСОБА_2 (третя особа за позовом) з вимогами щодо зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_1 із службової квартири. Проте, питання про виселення сина не ставив.

Отже, підставою для звернення позивачами до суду з відповідним позовом було звернення ОСОБА_2 з вимогами про зняття з реєстрації та виселення відповідача.

Зазначене не спростовується, а навпаки підтверджується позивачами, про що останніми зазначено в позовній заяві.

Згідно роз`яснень, наведених у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до статті 107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 втратила статусу члена сім`ї ОСОБА_2 , якому було надано службову квартиру у зв`язку з проходженням військової служби, так як рішенням суду від 17.07.2017 року, шлюб між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було розірвано.

Посилання позивачів в позовній заяві на п. 25 Розділу 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерство оборони України №380 від 31.07.2018 року, яким зазначено, що підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення: колишні члени сім`ї військовослужбовця, які залишилися проживати у ньому після розірвання шлюбу (у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу) не заслуговують на увагу, так як позивачі звертаючись до суду з позовними вимогами не просять суд виселити відповідача із службового жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно довідки 1030/05 від 18.03.2020 року за відомостями Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що останню знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 з 18.03.2020 року у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Отже, відповідач добровільно знялася з реєстрації у квартирі, яка була надана ОСОБА_2 в якості службового житла.

Зазначене не спростовується і обставинами, які неодноразово були викладені в поясненнях та клопотаннях ОСОБА_2 , які маються в матеріалах справи.

В зазначених поясненнях та клопотаннях останнього зазначено, що відповідач ОСОБА_1 18 березня 2002 року знялася з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 . Вважає, що в результаті таких дій відповідача, відсутній предмет позову, його права, як користувача квартири не порушуються.

Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог:1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Отже, зняття відповідачем з реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 та реєстрації останньою за іншою адресою є підтвердженням того, що особа втратила право користування житловим приміщенням, яке було видано ОСОБА_2 , як службова.

Тому, не потребує додаткового визнання відповідача ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що свідчить про відсутність на даний час предмету спору.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому, виходячи те, що підставою звернення до суду позивачами було те, що з неодноразовими зверненнями звертався ОСОБА_2 про зняття відповідача ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання, остання добровільно знялася, права, як позивачів так і третьої особи, які діють на її боці не порушені, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки, позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, не підлягають стягненню з відповідача і понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 82, 89, 131, 141, 263, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
В задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, військова частина НОМЕР_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: Міністерство оборони України (адреса місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6, );

Позивач: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква (09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярмаркова, буд. 1, );

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Третя особа: ОСОБА_2 (адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

Третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради (адреса місцезнаходження: 09107, Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева, буд. 8, );

Третя особа: Військова частина НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_8 , ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).

Повне судове рішення складено 04 серпня 2020 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов