БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/293/2020
Провадження № 2/497/317/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2020 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Бекметова Х.В.,

за участю: представника позивача - адвоката Цоєвої В.В.,

відповідача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Сахарової Н.М.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності, треті особи: Каракуртська сільська рада Болградської району Одеської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаним уточненим позовом, яким просить визнати за нею право власності на 1 / 2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом першої черги майна її матері - ОСОБА_7 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважаючи вказане домоволодіння робочим двором за статусом, оскільки спадкодавець, як голова господарства, працювала вчителем французької мови і не була членом колгоспу станом на 14.04.1991 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на частину спадщини через відсутність належних правовстановлюючих документів на це нерухоме майно, оскільки її мати за життя не встигла оформити на нього права власності, і тому вона, позивач, змушена звернутися з цим питанням до суду за захистом своїх прав - права власності на вказане домоволодіння.

Відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву, згідно якої вона просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що будинок стаом на 14.04.1991р. мав стстус колгоспного двору, оскільки земельна ділянка для його забудови виділялася не спадкодавцю ОСОБА_7 , а її батькам, які працювали в колгоспі, родина з членів колгоспного двору не вибувала, оскільки увесь час хтось з членів родини працював у колгоспі, а тому довомолодіння має статус колгоспного двору, у зв`язку з чим право спадкування спадкоємці отримують іншим чином.

Судом було проголошено вступну та резолютивну частину рішення в день його ухвалення.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Цоєва В.В. підтримала уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити та визнати за позивачем право власності на 1 / 2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті її матері ОСОБА_7 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач та її представник - адвокат Сахарова Н.М. спочатку просили відмовити у задоволенні позову, проте визнали за позивачем право на спадкування 1 / 7 частини спірного домоволодіння як за спадкоємцем її матері ОСОБА_7 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Третя особа - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала відповідача ОСОБА_1 , пояснивши, що є її дочкою.

Представник третьої особи - Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області - її голова - надіслав суду заяву, що сільська рада вимоги позивача визнає, просить розглянути справу без участі її представника. Треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до суду не з`явилися та не надіслали будь-яких заяв суду.

Вислухавши у судовому засіданні сторони, розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, але частково, за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

відповідно до свідоцтва про одруження (серії НОМЕР_1 , що видане 05.01.1975р. Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області, а.с.9,10), позивач змінила своє прізвище з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_9 ", а потім, згідно довідки відділу РАЦС м.Каспійська, Республіка Дагестан, - про наявність актового запису про одруження, позивач 07.01.1995р. уклала шлюб і змінила своє прізвище з " ОСОБА_9 " на " ОСОБА_3 ";

- згідно свідоцтва про народження позивача ОСОБА_10 (серії № НОМЕР_2 , що видане 05.05.1955р. Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області, а.с.22), її матір`ю дійсно є ОСОБА_11 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

відповідно до довідки Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 23.12.2019р. за №1451 станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності колгоспному двору, до складу якого входили: ОСОБА_11 мати позивача, ОСОБА_1 невістка матері позивача (дружина рідного брата позивача ОСОБА_12 , який помер у ІНФОРМАЦІЯ_2 р.), ОСОБА_13 бабуся позивача з боку матері; ОСОБА_6 син позивача, а також діти рідного брата позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , (а.с.53), і тому кожному члену цього колгоспного двору на праві власності, таким чином, належало по 1 / 7 частині вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому;

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане 11.12.2002р. міським відділом РАГСу м.Каспійськ, Республіка Дагестан, РФ, яка проживала станом на час смерті, на твердження позивача, з нею, в м.Каспійськ, Республіка Дагестан, а/з №552, а.с.5), проте була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , після її смерті відкрилася спадщина на її майно, у т.ч. на 1 / 7 частину спірного домоволодіння, що належала їй як члену колгоспного двору, та на 1 / 7 частину цього ж домоволодіння, яку вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача ОСОБА_12 (свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_4 , видане 15.05.1990р. Жовтневою (тепер Каракуртська) сільською радою Болградського району Одеської області, а/з №18, а.с.55), тобто, домоволодіння набуло статус колгоспного двору вже після його смерті, тому він не отримав права власності на його частину, але, оскільки він помер раніше його та позивача матері він є спадкоємцем своєї матері першої черги нарівні з позивачем, і частину майна його матері після її смерті успадкували його діти за правом представлення на підставі ст.1266 ЦК України, згідно якої внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини;

згідно довідки Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.09.2019р за №736, ОСОБА_11 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з нею на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 були зареєстровані та проживали: невістка ОСОБА_1 , онуки: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , та правнуки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (спадк.спр., а.с.8);

відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок, спірна нерухомість розташована на АДРЕСА_1 (а.с.15-26);

згідно звіту, оціночна вартість житлового будинку, що розташований на АДРЕСА_1 , станом на 24.01.2020р., з урахуванням ПДВ становить 102320грн. (а.с.12- 14);

постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Лєсогоров Д.О. від 20.12.2019р., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_11 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість (а.с.21);

відповідно до відповіді приватного нотаріуса Болградської районної нотаріального округу Одеської області Станевої В.Б. на ухвалу суду про витребування доказів від 08.07.2020р., за №281/01-16, спадкова справа щодо майна спадкодавця ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заводилася;

згідно копії спадкової справи що була заведена після смерті спадкодавця ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що надана суду на ухвалу про витребування доказів державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса 23.04.2020р. за №234/01-16, спадкоємцем першої черги майна ОСОБА_11 за законом є її дочка ОСОБА_3 , яка звернулася своєчасно до нотаріуса з відповідною заявою, відомостей про інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять, у т.ч. у заяві позивача не міститься відомостей про наявність спадкоємців дітей її брата;

у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_12 - сина ОСОБА_7 , який помер; його батьком був ОСОБА_17 , 1925р.народження чоловік ОСОБА_11 і головою домогосподарства, що вбачається з домової книги. З цієї ж книги вбачається, що ОСОБА_13 була матір`ю ОСОБА_11 і також проживала у цьому домогосподарстві. Таким чином, це домогосподарство складалося з ОСОБА_17 , його дружини ОСОБА_11 , їхніх дітей ОСОБА_18 (тепер ОСОБА_10 ), ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з чого вбачається, що не можна вважати це домогосподарства робочим двором, оскільки усі інші члени родини, окрім ОСОБА_7 працювали в колгоспі;

відповідач ОСОБА_1 також пояснила, що її чоловік ОСОБА_12 є братом позивачки і сином ОСОБА_7 , а тому, її, відповідача, спільні з ОСОБА_12 діти ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_19 - за правом представлення замість батька успадкували частину майна ОСОБА_7 , яка, як член колгоспного двору мала право власності на 1 / 7 частину спірного домоволодіння, а також успадкувала 1 / 7 частину його після смерті своєї матері ОСОБА_13 , що була також членом колгоспного двору.

Таким чином, стверджувала у судовому засіданні представник відповідача адвокат Сахарова Н.М., яку підтримала сама відповідач ОСОБА_1 , спадкодавцю ОСОБА_11 належало 2 / 7 частини спірного домоволодіння, які успадкували двоє її дітей в рівних частках: позивачка ОСОБА_10 , яка набула право успадкувати 1 / 7 частку спадщини її матері ОСОБА_7 , та син ОСОБА_12 (а фактично, його діти шляхом представлення), а тому відповідач визнає право позивачки, як за спадкоємцем першої черги, на 1 / 7 частину домоволодіння по праву спадкування після смерті її матері ОСОБА_11 , тобто, визнає частково позовні вимоги щодо права власності позивача на частину спірного домоволодіння, але не на 1 / 2 його частину, як просить позивач, а лише на 1 / 7 його частину.

Відповідно до ст.ст.1216,1220,1268ч.5 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А, відповідно до ст.ст.1216, 1220, 1268ч.5 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пленумом Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено щодо правовідносини, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року).

Відповідно до ст.ст.1216,1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а відповідно до ст.1268 ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

За п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, необхідними документами є ті, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3ст.12 ЦПК України та ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Правовідносини щодо права власності на будинок регулюються нормативно-правовими актами, які були чинними на час їх виникнення, а саме, Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року №112/5 , Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року №5- 24/26, згідно з положеннями яких суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім`ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.

Відповідно до п.20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Такі ж вказівки по визначенню суспільної групи двору дані у Постанові Держкомстату СРСР від 12 травня 1990 року.

В частині 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У ч.1ст.3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регламентовано, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, а речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З урахуванням положень ч.1ст.15, ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

Відповідно до статей 1217 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як встановлено ч. 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України (16.01.2003 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

За результатом розгляду даної справи судом встановлено, що в даному випадку мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивач, будучи спадкоємцем майна своєї матері дійсно набула право власності як спадкоємець першої черги на частину нерухомого майна домоволодіння, яке належало її матері, що померла, але яке не може оформити у позасудовому порядку з-за відсутності на цю нерухомість правовстановлюючих документів, оскільки право власності на спірне домоволодіння проходило формування згідно законодавства, чинного на момент утворення цього домоволодіння та до теперішнього часу, постійно змінювалося, та, як вбачається з наданих суду доказів має статус колгоспного двору, право власності на який належало сімом особам, які станом на 14.04.1991 року проживали і були зареєстровані в цьому житловому будинку з погосподарськими спорудами і будівлями.

Твердження позивача, що домоволодіння має статус робочого, не підтверджується наданими нею суду доказами та відповідачами і третіми особами, а довідкою про місце роботи спадкодавця, яка працювала вчителем французької мови у школі підтверджується лише місце роботи матері позивача, але не належність домогосподарства до робочого.

Навпроти, нічим не спростовано твердження відповідача та її представника, що двір утворився задовго до 14.04.1991 року ще з часів, коли там проживали батьки спадкодавиці матері позивачки, які працювали саме в колгоспі, в ньому, окрім матері позивачки, проживали ще багато осіб, які працювали в колгоспі і тому двір правильно має статус колгоспного.

Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі вищевикладених письмових доказів, суд дійшов висновку, що право власності позивача на частину вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями підтверджується лише на 1 / 7 його частину, яку вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_11 , що підтверджується вищезазначеними, а також іншими доказами, що були досліджені судом, які містяться в матеріалах справи.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.1-5,9-13,15,16,20,316-319,321, 328, 392,1212-1223,1268,1270,1296 ЦК України, ст.ст.1,2,12,13,76-84,89,95,247ч.2,258-259,263-266, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності, треті особи: Каракуртська сільська рада Болградського району Одеської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( НОМЕР_5 ), як за спадкоємцем за законом, - право власності на 1 / 7 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , - яка належала її матері ОСОБА_11 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання ним повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення виготовлено 30.07.2020 року.

Суддя А.В. Кравцова