УХВАЛА

29 липня 2020 року

м. Київ

справа № 347/263/18

провадження № 61-44583св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Косівського районного суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка ОСОБА_2 поширювала про нього недостовірні відомості, які принизили його честь та гідність, що завдало йому моральної шкоди в результаті пережитих ним душевних переживань та моральних страждань. Визначену суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 000 грн вважає наближено справедливою, так як менший розмір не може бути достатньою компенсацією за моральні переживання які він отримав через розповсюджену відповідачкою недостовірну інформацію, яка зганьбила його честь, гідність та честь і гідність його сім`ї перед священиком, церковною громадою, односельчанами та родиною.

Просив зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформації про нього ОСОБА_1 , а саме: «дочка ОСОБА_3 забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім`ї і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, обманувши при цьому священика та державні органи реєстрації цивільного стану, офіційно й незаконно обвінчавшись та зареєструвавши свій шлюб з людиною, яка має офіційно ще одну сім`ю», - в такий же спосіб у який її було поширено відповідачкою, в приміщенні Косівського районного суду Івано-Франківської області.

А також просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 250 000 грн. відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, завданої внаслідок поширення недостовірної інформації щодо нього, що вже встановлено рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року, яке вступило у законну силу.

Заочним рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судами було встановлено, що предметом спору в якому ОСОБА_1 брав участь, як третя особа із самостійними вимогами, тобто із таким же обсягом прав та обов`язків як і позивач, були ті самі позовні вимоги, з якими ОСОБА_1 звернувся і в даному випадку, а відповідачем була та ж сама особа, ОСОБА_2 Рішенням Косівського районного суду від 08 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково та визнано недостовірною інформацію, яка містить тільки частину того формулювання, яке було заявлено позивачем. У задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди було відмовлено, а при перегляді справи в апеляційній інстанції, в даній частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, як у спростуванні недостовірної інформації, так і стягненні у зв`язку із цим, моральної шкоди, оскільки дані позовні вимоги слово в слово ідентичні тим, які вже розглядалися судом та було прийнято судове рішення, яке набрало законної сили, що не заперечує ОСОБА_1 у своїй позовній заяві.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року в частині спростування недостовірної інформації скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про спростування недостовірної інформації, апеляційний суд виходив з того, що ця вимога позивача про спростування недостовірної інформації у той же спосіб, яким була поширена, була заявлена вперше тільки у цій справі. Отже, висновок суду першої інстанції про ідентичність вимог не відповідає матеріалам справи та вимогам законності і обґрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації, апеляційний суд виходив із того, рішенням суду, яким визнано поширену інформацію недостовірною, не визначено час і місце та інші обставини такого поширення. Не визначено ці обставини і в позовній заяві у даній справі. Докази, щодо часу і місця такого поширення у матеріалах справи відсутні, а учасники справи, як свідки не допитані і клопотання такі не були заявлені. Спосіб поширення неконкретизований. Крім того невідомо коли і де відбулось поширення та невідомо і те, за яких умов та в якій формі - усній, письмовій чи ще якимось із існуючих способів поширення інформації. Без цього зробити висновок про спосіб поширення не можливо. Тобто апеляційний суд позбавлений можливості визначити місце та спосіб поширення на підставі доказів з дотриманням специфіки процесуальної форми апеляційного розгляду, а тому не може визначити і конкретний спосіб спростування.

24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційної скаргою на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року та просив скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено доказів в повному обсязі, які вже були встановлені судами у справі № 347/2475/15, а саме покази свідків, які підтвердили факт поширення недостовірної інформації та час і місце даного поширення, що принизило честь і гідність позивача ОСОБА_1 . Також скаржник посилається на те, що судами не надано належної правової оцінки наявним доказам у зазначеній вище справі, рішення у якій і було підставою для його звернення до суду.

Ухвалою від 24 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано із Косівського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу № 347/263/18.

В жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі № 347/263/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою позовом ОСОБА_1 на заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду судових рішень у справі № 347/2475/15.

Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року в частині визнання недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , наступну інформацію поширену ОСОБА_2 , а саме: «що ОСОБА_3 забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім`ї, і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, і що вона обманула священника та РАЦС, офіційно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб з людиною, яка має офіційно ще одну сім`ю» та визнання недостовірною і такою що, принижує честь, гідність та ділову репутацію наступну інформацію, поширену ОСОБА_2 про ОСОБА_1 , а саме: «кого ти привів до хати, твій зять залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, твоя дочка забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім`ї» скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , наступну інформацію поширену ОСОБА_2 , а саме: «що ОСОБА_3 забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім`ї, і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, і що вона обманула священника та РАЦС, офіційно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб з людиною, яка має офіційно ще одну сім`ю» та визнання недостовірною і такою що, принижує честь, гідність та ділову репутацію наступну інформацію, поширену ОСОБА_2 про ОСОБА_1 , а саме: «кого ти привів до хати, твій зять залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, твоя дочка забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім`ї», відмовлено.

З огляду на викладене, та те, що перестали існувати обставини, які були підставою для зупинення касаційного провадження у справі

№ 347/263/18, Верховний Суд у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне поновити касаційне провадження у справі № 347/263/18.

Керуючись пунктом 14 частини першої статті 253, статями 254, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити касаційне провадження № 61-44583св18 у справі № 347/263/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

Є. В. Петров