Номер провадження: 22-ц/813/3979/20
Номер справи місцевого суду: 522/8926/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.08.2010 року у розмірі 12 400,58 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26.08.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Позивач надав відповідачеві у користування грошові кошти, проте відповідач умов договору не дотримується, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 25.04.2019 року складає 12 400,58 грн. та складається з наступного:

- 5 579,23 грн заборгованість за тілом кредиту;

- 1 970, 33 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

- 3 084,33 грн. пеня за прострочене зобов`язання;

- 700 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень;

а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн - штраф (фіксована частина);

- 566,69 грн - штраф (процентна складова).

У зв"язку з тим, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повертати борг, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту б/н від 26.08.2010 року у розмірі 5 579,23 грн. та судовий збір у розмірі 864,26 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Стягуючи з позичальника на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» тіло кредиту у розмірі 5 579,23 грн. та відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично отримала грошові кошти в кредит, що підтверджується розрахунком банку, а тому вимоги позивача в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими. Разом з тим, банк не надав належних та допустимих доказів про досягнення між сторонами згоди про нарахування неустойки за користування кредитом (пеня, штраф) та суми, яка стягується за простроченим тілом кредиту. Підписана відповідачем анкета-заява цих умов не містить. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з Умовами надання кредиту, без ідентифікації самих Умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з такою редакцією умов, на якій наполягав банк. Умови та Правила надання банківських послуг, надані банком, підпису відповідача не містять, належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, банком не надано.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні з відповідача процентів за користування кредитом, представник АТ КБ«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ч.1 ст..1054, ч.1 ст.1048 ЦК України, ст..49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», просив заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року про відмову у стягненні з відповідача відсотків скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги банку в цій частині у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі.

Звертаючись з апеляційною скаргою АТ КБ«ПриватБанк» зазначав, що істотною умовою надання банком кредитних коштів є отримання від позичальника відсотків. За нормами ч.1 ст..1054 ЦК України та ч.1 ст.1048 ЦК України банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції, як зазначає апелянт, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Таким чином рішення суду оскаржується апелянтом лише в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 серпня 2010 року, відповідач, з метою отримання банківських послуг, звернулася до позивача про отримання кредитних коштів, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н, згідно якої отримала від банку в кредит кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

За умовами підписаної відповідачем анкети-заяви, відповідач зобов`язалася, як зазначає позивач, сплатити відсотки та погасити неустойку у разі порушення нею виконання зобов`язань за кредитним договором.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконувала належним чином зобов`язання за кредитним договором, позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним лімітом, яка станом на 25.04.2019 року складає 12 400,58 грн. та складається з наступного:

- 5 579,23 грн заборгованості за тілом кредиту;

- 1 970, 33 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками;

- 3 084,33 грн. пені за прострочене зобов`язання;

- 700 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень;

а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн - штраф (фіксована частина);

- 566,69 грн - штраф (процентна складова).

Тобто, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач просив в тому числі стягнути і відсотки за кредитним договором, які відповідно його позовної заяви та розрахунку заборгованості становлять 0,00 гривень.

Колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідно до положень ч.1 ст.. 1054 та ч.1 ст.1048 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проте банк заявляючи вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 0,00 гривень фактично вимог про стягнення процентів не заявляв. Відповідно його розрахунку заборгованості, борг за процентами за користування кредитом також відсутній.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги про стягнення відсотків, які заявлені у розмірі 0,00 гривень, в апеляційного суду не має.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З урахуванням того, що вимоги про стягнення процентів за користування кредитом заявлені позивачем у розмірі 0,00 гривень, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування (зміни) оскаржуваного заочного рішення районного суду.

В іншій частині рішення першої інстанції апелянтом не оскаржено, тому підстави для перегляду в апеляційному порядку відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 31.07.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова