УХВАЛА

22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 523/10971/17

провадження № 61-9494ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Зайця Костянтина Вікторовича , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними, скасування рішення про реєстрацію та свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайця К. В. від 27 жовтня 2014 року № 16761041 та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 жовтня 2014 року, індексний номер: 28636596, видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеській області, - у частині реєстрації права власності на будівлі та споруди: сараї літ. «Ж», «З», «І», душова літ. «К», вбиральня літ. «Л», у домоволодінні АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

15 червня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.

У даній справі заявник оскаржує в касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції за результатами перегляду рішення суду в апеляційному порядку, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Скаржник узагальнено посилається на те, в чому на його думку полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норми права у даних відносинах, однак, незважаючи на імперативну вказівку пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, чітко не зазначає конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав).

Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судового рішення у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування.

Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах, тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Водночас, ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що він є пенсіонером, інвалідом 3 групи, знаходиться у скрутному майновому становищі, оскільки йому необхідно витрачати кошти на лікування.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У частині другій зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Разом з цим, у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Заявник на підтвердження зазначених підстав надає копію пенсійного посвідчення від 14 червня 2017 року серія НОМЕР_1 , копії виписок з лікувальних закладів від 29 вересня 2017 року № 11497, від 16 березня 2020 року, копію довідки про доходи Суворовського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) від 17 березня 2020 року № 129515.

Вивчивши подане клопотання, суд дійшов висновку, що у його задоволенні слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Так диспозиція статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що підставою для звільнення від сплати судового збору може бути незадовільний стан особи, яка подає касаційну скаргу, а саме за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Скаржник надав копію довідки про доходи за 6 місяців.

Таким чином. на підставі поданих доказів неможливо встановити наявність підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору, а відтак у задоволення клопотання ОСОБА_1 слід відмовити.

Крім того, касаційна скарга подана поза межами строку касаційного оскарження.

Так разом з касаційною скаргою ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якої посилається на те, що вперше ним подана касаційна скарга була повернута Верховним Судом скаржнику, відтак, вважає, що строк був пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

За правилами цієї ж норми цивільного процесуального законодавства учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Так повний текст оскаржуваної постанови складений 24 лютого 2020 року. Строк касаційного оскарження сплинув 23 лютого 2020 року. касаційну скаргу подано 15 червня 2020 року, тобто, поза межами строку касаційного оскарження. Посилання скаржника на те, що вперше з касаційною скаргою ОСОБА_1 звернувся в межах строку касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки в контексті статті 81 ЦПК України не обґрунтовані доказами.

За правилами частини третьої статті 393 ПЦК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням вищенаведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш