Дата документу 04.08.2020
Провадження №2/942/476/20
У Х В А Л А

про прийняття до провадження та

залишення позовної заяви без руху

04 серпня 2020 року смт. Новопсков

Луганська область

Новопсковський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Проньки В.В., одержавши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом, в якому просить надати дозвіл ОСОБА_3 на багаторазовий тимчасовий виїзд за межі території та перетин державного кордону України в супроводі одного з батьків (матері) ОСОБА_1 , без дозволу іншого (батька) ОСОБА_2 , на період до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку; надати дозвіл ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 на оформлення документів для тимчасового виїзду ОСОБА_3 за межі території та перетину державного кордону України в супроводі матері ( ОСОБА_1 ), на період до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.05.2020 справу передано за підсудністю на розгляд до Новопсковського районного суду Луганської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, справу слід прийняти до провадження Новопсковського районного суду Луганської області.

Разом з тим, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимоги, що пред`являються до змісту позовної заяви, чітко визначені у ст. 175 ЦПК України і важливими є, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

При цьому, згідно положень ч.5 ст. 177 ЦПК України, яка кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Вивченням матеріалів позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вказаним вимогам. Так, обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що разом з сином має намір тимчасово виїжджати за межі України для відпочинку, оздоровлення та розвитку дитини, однак не зазначає доказів про це, та всупереч вимог ст. ст. 84, 177 ЦПК України не надає доказів на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З аналізу вищевказаних положень випливає, що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування, у тому числі у відповідній державі.

При розгляді судами такої категорії справ, суд має визначити відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, визначити надання одноразового дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон без згоди та супроводу одного із батьків з визначенням його початку і закінчення, а не на неодноразові виїзди без визначення країни та проміжку часу, дослідити докази необхідності виїзду дитини за кордон та обґрунтування терміну виїзду.

Дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, надається кожного разу окремо (тобто на кожен раз), при цьому в дозволі зазначається країна місця перебування та строк, на який дитина буде знаходитися за кордоном.

Разом з тим, предмет спору носить загальний характер, що суперечить вищенаведеним нормам закону.

Окремо, слід зауважити, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини до досягнення нею 16-річного віку, без згоди батька, суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов`язків одного з батьків відносно виховання дитини.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають уточненню із зазначенням країни, яку планують відвідати позивач з дитиною, мети її відвідання, відповідності поїздки інтересам дитини (відпочинок, розвиток, оздоровлення, відвідування родичів тощо), термінів перебування в цій країні(початкова та кінцева дата виїзду/в`їзду), які мають бути підтверджені відповідними доказами (путівка, запрошення від родичів тощо).

Крім того, всупереч вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява містить не повне найменування місця проживання (перебування) позивача, зокрема, відсутня назва населеного пункту.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись ст. ст. 32, 175-177, 185, 260-261 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків прийняти до провадження Новопсковського районного суду Луганської області.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків залишити без руху, про що сповістити позивача, надавши їй строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в іншому випадку позовна заява вважається неподаною і повертається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: В. В. Пронька