Справа № 130/2518/19
Провадження № 22-ц/801/934/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 рокуСправа № 130/2518/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Курланд» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2020 року, ухвалене суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Сенько Л.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ТОВ «Курланд» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , СТОВ «Агрокряж» про визнання договору оренди землі недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 28.03.2007 між ТОВ «Курланд» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки №6-307, за яким товариство прийняло у строкове платне користування строком на 25 років належну ОСОБА_2 земельну ділянку площею 3,4041 га, кадастровий номер :05:003:0018, що знаходиться на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району. Договір було зареєстровано у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК» 05.04.2007 за № 48.

Договір на даний час чинний, ніким не оскаржений та не визнаний в судовому порядку недійсним.

Позивач вказує, що на початку 2018 року стало відомо від СТОВ «Агрокряж», що спадкоємець ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в період дії вищевказаного договору оренди землі, 21 листопада 2014 року уклав новий договір оренди вказаної земельної ділянки з СТОВ «Агрокряж».

ТОВ «Курланд» зазначає, що відповідач ОСОБА_1 , укладаючи договір з СТОВ «Агрокряж» , вчинив незаконно, оскільки договір оренди землі від 28 березня 2007 року, що був укладений між позивачем та ОСОБА_2 не втратив чинності ,у зв`язку зі смертю останнього, а продовжує діяти наразі.

Позивач вважає ,що новий договір оренди землі від 11.03.2014 є недійсним, так як укладений та зареєстрований в період дії договору оренди землі від 28.03.2007, за яким орендарем є позивач.

Укладення відповідачами спірного договору оренди землі призвело до порушення права ТОВ «Курланд», як орендаря щодо користування земельною ділянкою.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач СТОВ «Агрокряж» подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує на безпідставність та не обґрунтованість зазначених позивачем обставин, просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав, просив розглянути справу у його відсутність.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Курланд» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, не повно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки усім доказам у справі та безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог. Також суд першої інстанції надав перевагу доводам СТОВ «Агрокряж» та не встановив моменту, з якого позивач міг дізнатись про порушення його права.

В свою чергу СТОВ «Агрокряж» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судове засідання відповідачі не з`явились. Суд вирішив розглянути справу у їх відсутність, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 28.03.2007 між ТОВ «Курланд» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки №6-307, за яким товариство прийняло у строкове платне користування строком на 25 років належну ОСОБА_2 земельну ділянку площею 3,4041 га, кадастровий номер :05:003:0018, що знаходиться на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району. Договір зареєстровано у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.04.2007 за № 48 (а.с. 6-11).

Згідно 7.2.6 договору, при переході земельної ділянки (її частини) у спадщину, спадкоємці набувають всі права та обов`язки орендодавця згідно даного договору.

П 10.4 передбачено перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-Орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

З копії Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку слідує, що 07.03.2014 відповідач ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:003:0018, а 21 листопада 2014 року за відповідачем СТОВ «Агрокряж» було зареєстровано право оренди цієї земельної ділянки. Державну реєстрацію права оренди здійснено Реєстраційною службою Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області (а.с.12-13).

Відмовляючи в задоволенні позову, посилаючись на правову позицію постанови Верховного Суду від 29.10.2014 у справі №6-152цс14, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що підлягає застосуванню наслідки спливу строку позовної давності. Оскільки позивач є орендарем земельної ділянки відповідно до договору оренди від 28.03.2007,а відтак мав знати про порушення свого права, зокрема, що земельною ділянкою користуються інші особи протягом шести останніх років.

Крім того, відмовляючи у позові суд зазначив, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, не надав акту прийому-передачі земельної ділянки в підтвердження початку використання земельної ділянки та не довів, що належно та добросовісно виконував умови договору, а саме сплачував орендну плату орендодавцю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ТОВ «Курланд» зазначило, що ОСОБА_1 (спадкоємець ОСОБА_2 ) будучи власником земельної ділянки порушив умови існуючого договору оренди земельної ділянки та чинне законодавство, передавши повторно в оренду земельну ділянку іншій особі, не вирішивши питання про припинення попереднього договору оренди земельної ділянки, чим порушив права позивача, як орендаря земельної ділянки, на володіння та користування земельною ділянкою відповідно до діючого договору від 28.03.2007 року.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» (надалі - Закон) договір, оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За положеннями ч. 1 ст.24 Закону орендодавець не має права вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК) .

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу.

На виконання вимог ухвали відповідач СТОВ «Агрокряж» надав оригінал договору оренди земельної ділянки.

Так апеляційним судом встановлено, що 11.03.2014 між відповідачами ОСОБА_1 та СТОВ «Агрокряж» укладено договір оренди землі №:05:003:0018 щодо земельної ділянки розміром 3,4041 га, кадастровий номер: :05:003:0018, розташованої на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, про що реєстраційною службою Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області 21.11.2014 внесені відомості в Державний реєстр прав, номер запису про (в державному реєстрі прав) 7783100, з терміном дії на 5 років (а.с. 148-151).

Крім того 17.05.2018 між ОСОБА_1 та СТОВ «Агрокряж» укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 11.03.2014, відповідно до якої визначено строк дії договору - 10 років до 05.03.2029 (а.с.146).

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо розірвання, скасування чи припинення дії договору оренди земельної ділянки №6-307, укладеного між позивачем ТОВ «Курланд» та відповідачем ОСОБА_2 від 28.03.2007.

На даний час позивач володіє і користується даною земельною ділянкою згідно вказаного договору та сплачує орендарю орендну плату відповідачу ОСОБА_1 , що останнім не заперечується.

Надана в ході апеляційного розгляду позивачем довідка підтверджує те, що з часу укладення договору і до теперішнього часу земельна ділянка обробляється ТОВ «Курланд».

Дану обставину, в супереч ч.5 ст.263 ЦПК України, суд першої інстанції не перевірив і зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийшов до неправильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог, оскільки одна і та ж сама земельна ділянка не може бути об`єктом оренди двох договорів, укладених із різними орендарями, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання оскарженого договору оренди землі №:05:003:0018, укладеного 11.03.2014, між ОСОБА_1 та СТОВ «Агрокряж» недійсним, на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, так як він укладений у період дії попереднього договору від 28.03.2007.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 березня 2020 року у справі № 473/3869/16-ц та від 24 червня 2020 року у справі № 229/4059/19.

Щодо строків позовної давності, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не обґрунтовано застосував такі, відмовляючи у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та звертаючись з апеляційною скаргою, позивач вказує, що він лише на початку 2018 року дізнався про існування ряд договорів, які були укладені відповідачем СТОВ «Агрокряж», предметом яких є земельні ділянки, які перебувають в оренді позивача. В травні 2019 року він звернувся з аналогічним позовом до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, де в ході розгляду справи дізнався про своє порушення право. В підтвердження чого надав копію рішення даного суду від 02.09.2019.

З викладеного випливає, що позивач звернувся з позовом в межах трирічного строку.

Вінницький апеляційний суд вважає, що відповідач не довів, що позивач дійсно пропустив строк позовної давності, оскільки про порушене право він повинен був дізнатися з того часу, як був укладений оспорюваний договір, тобто з березня 2014 року.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги те, що з позовом позивач звернувся в грудні 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, наслідки спливу такого строку застосуванню не підлягають.

Апеляційним судом такі посилання приймаються до уваги, оскільки перебіг строку позовної давності починається з часу, коли позивач дізнався про порушення саме свого майнового права.

Верховний Суд України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції не врахував зазначені положення закону і прийшов до неправильного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого цивільного права.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково застосував строки позовної давності, суд апеляційної інстанції бере до уваги, оскільки позивачем вони не пропущені.

Доводи апеляційної скарги є вагомими та такими, що впливають на правильність ухваленого судом рішення та спростовують висновки суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення у частині задоволених вимог з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача СТОВ «Агрокряж» та ОСОБА_1 в рівних частинах на користь ТОВ «Курланд» судовий збір в розмірі по 960,50 гривень з кожного за подання позовної заяви та по 1140,75 гривень з кожного за подання апеляційної скарги, виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Курланд» задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2020 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі №:05:003:0018 від 11.03.2014, укладений між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокряж» щодо земельної ділянки розміром 3,4041 га, кадастровий номер: :05:003:0018, розташованої на території Тарасівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, про що реєстраційною службою Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області 21.11.2014 внесені відомості в Державний реєстр прав, номер запису про (в державному реєстрі прав) 7783100.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокряж» та ОСОБА_1 в рівних частинах на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Курланд» судовий збір в розмірі по 960,50 гривень з кожного за подання позовної заяви та по 1140,75 гривень з кожного за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 липня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало