Єдиний унікальний номер 265/7139/19
Номер провадження 22-ц/804/127/20
Головуючий в 1 інстанції Міхєєва І.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Сікора М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, -

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якій просила визнати дії Орджонікідзевського ВДВС м. Маріуполя Донецької області незаконними та скасувати постанову старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ Халєєвої А.С. від 13.06.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 Роз`яснено заявниці, що вона має право на звернення із відповідною скаргою чи позовною заявою до Донецького окружного адміністративного суду.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду скарги по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному процесі 17.04.2012 року Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя Донецької області видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 2884,52грн. на користь ММР у відшкодування коштів за лікування потерпілого у лікарні. У порядку примусового виконання, 13.06.2012 року постановою державного виконавця було накладено арешт і заборону відчуження належної ОСОБА_2 1/3 частини квартири. Скаржниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який помер за місцем свого проживання 22.06.2016 року. За правилами абзацу 4 п.8 листа ВССУ від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури виконання рішень, визначають виключну підсудність даної категорії справ - скарга подається лише до суду, який видав виконавчий документ.

Представник Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ скористався правом подачі відзиву на скаргу в якому зазначив, що 12.11.2012 року для забезпечення виконання рішення, державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника, яким накладено арешт на 1/3 долю квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої за боржником. Згідно ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду, яка була завдана спадкодавцем, тому просив залишити скаргу без задоволення.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явились, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надали.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження. Оскільки скаржник оскаржує дії державного виконавця та його постанову, винесену на підставі судового рішення у кримінальному провадженні, суд дійшов висновку про можливість застосування положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України за аналогією права та відмовити у відкритті.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають законам, які регулюють спірні відносини.

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_2 було визнано винним за ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці з відбуттям в кримінально-виконавчій установі закритого типу. Стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на користь ММР кошти, витрачені на лікування потерпілого у розмірі 2884,52 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3981,33грн, моральну шкоду у розмірі 7000грн, а всього 10981,33грн. (а.с.17)

Старшим державним виконавцем Халєєою А.С. 13.06.2012 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої, накладено арешт на 1/3 долю квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 . Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми боргу. (а.с.6)

Відповідно до довідки ЖКП «АЖК» від 13.07.2016 року, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (а.с.7)

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі ВДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.5)

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Норми ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачають, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.4 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», юрисдикційність розгляду скарг на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС залежить від спеціалізації суду, який ухвалив рішення, що підлягає примусовому виконанню органами ДВС. У порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС підлягають розгляду, якщо підлягає виконанню рішення суду загальної юрисдикції, ухвалене відповідно до ЦПК.

Пункт 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" від 13.12.2010 року №3, передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

У разі звернення особи зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, така скарга підлягає розгляду судом згідно з частиною першою статті 447 ЦПК.

Питання про підсудність розгляду скарг вирішується згідно з частиною другою статті 448 ЦПК, відповідно до якої скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи подається до суду, який видав виконавчий документ.

Вибір підсудності скарг визначено Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" і Законом України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)", які визначили виключну підсудність - скарга подається лише до суду, який видав виконавчий документ.

А тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця щодо виконавчого документа, який був виданий на виконання задоволеного в межах кримінального провадження цивільного позову, а тому такий спір належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (Постанова від 21.11.2018 у справі № 569/12295/16-ц).

Слід зазначити, що такий висновок викладений раніше Верховним Судом України у постановах від 07.06.2016 року, 22.02.2017, Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 12.09.2018 року та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції, належним чином не визначив характер спору, суб`єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо належності спору до юрисдикції адміністративного суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального закону, суддею порушено порядок встановлений для його вирішення, тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 , 1945 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 384(триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова