Справа № 930/424/20
Провадження № 22-ц/801/1144/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 рокуСправа № 930/424/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Шемети Т.М., Якименко М.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Немирівська ОТГ Немирівської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до об`єднаної територіальної громади Немирівської міської ради про визнання права власності на земельні ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року про повернення позовної заяви, постановлену в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Немирівського районного суду Вінницької області Алексєєнка В.М.,

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до об`єднаної територіальної громади Немирівської міської ради про визнання права власності на земельні ділянки.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою цього ж суду від 06 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що у визначений ухвалою суду від 19 лютого 2020 року термін, недоліки поданої заяви позивачем не усунуто.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив суд скасувати ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала постановлена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції може визначити розмір судового збору самостійно, який у подальшому додатково стягнути або повернути. Якщо позов залишається без руху у зв`язку з несплатою судового збору, суд в ухвалі повинен вказати точний розмір судового збору, який підлягає сплаті.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення у відзивах на неї, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач, не виконав у повному обсязі вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки (а.с. 1-3).

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

02 березня 2020 року через канцелярію суду позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

В заяві, зокрема, зазначено, про необхідність проведення земельно-технічної експертизи для визначення ціни позову та сплати судового збору відповідно. Крім того, позивач, вказав що суд першої інстанції може визначити розмір судового збору самостійно.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що на виконання вимог ухвали суду від 19 лютого 2020 року позивач вказані недоліки не усунув, а тому згідно зі ст. 185 ЦПК України позовна заява ОСОБА_2 визнана неподаною і повернена позивачу.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За приписами ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Виходячи з вимог ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Таким чином, діюче процесуальне законодавство надає суду першої інстанції повноваження визначити остаточний розмір судового збору під час розгляду справи.

У такому разі, якщо на день звернення до суду з позовом неможливо встановити точну вартість спірного майна, а встановлена позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, суд мав попередньо визначити суму судового збору, що підлягає сплаті позивачем, з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, попередньо не визначив суму судового збору, що підлягає сплаті позивачем з можливістю подальшої сплати недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Судом не взято до уваги пояснення позивача щодо неможливості проведення оцінки вартості спірного майна на момент звернення з позовом до суду.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції щодо невідповідності позовної заяви вимогам статей 174, 176, 177 ЦПК України та не усунення позивачем недоліків позовної заяви є помилковими та суперечать змісту позовної заяви та матеріалам справи.

Перевірку обґрунтованості заявлених вимог суд має здійснювати в ході розгляду справи після вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зазначені судом першої інстанції вимоги до змісту позовної заяви зводяться до покладення на позивача обов`язку доводити на стадії пред`явлення позову наявність спору між сторонами, належність відповідачів, обов`язку дати детальну інформацію щодо різних аспектів та характеристик предмету спору, що законом не передбачено, оскільки ці питання можливо з`ясувати на відповідних стадіях розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції не звернув уваги та те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Всі питання щодо наявності доказів, їх оцінка, належність і допустимість здійснюється судом за результатами розгляду справи.

Суд також безпідставно не взяв до уваги зміст заяви позивача, поданої на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, у якій він додатково обґрунтував заявлені ним вимоги.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Крім того, Європейський суд з прав людини задекларував, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (Немирівського районного суду Вінницької області вул. Шевченка, 27, м. Немирів, Вінницька область).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: Т.М. Шемета

М.М. Якименко