справа № 208/6534/19
№ провадження 2/208/863/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., при секретареві Пентраковській М.В., за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_8 ,

Учасники справи

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_5 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Заводський районний у місті Кам?янське відділ державної реєстрації цивільного стану Головного територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Заводський районний у місті Кам?янське відділ державної реєстрації цивільного стану Головного територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, у якій посилається на те, що з початку 2018 року зустрічалась з відповідачем, а з квітня 2018 року стали проживати разом. Вона з відповідачем мали намір укласти шлюб 12 жовтня 2018 року, так як вона була вагітна, але певні обставини завадили вказаному. Вони разом з відповідачем проживали в квартирі його батьків з 12.10.2018 по 10.11.2018 р., а 10.11.2018 по 20.12.2018 р. відповідач працював в Польщі. Коли вона знаходилась в пологовому будинку в січні 2019 р. відповідач зібрав свої речі з квартири батьків та виїхав до іншої жінки. Відповідач відмовився у реєстрації дитини на його ім?я.

Просить суд визнати ОСОБА_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; виключити відомості з актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про ОСОБА_7 , як батька дитини; внести відомості до актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України»; стягувати аліменти з ОСОБА_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття; стягувати аліменти з ОСОБА_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , до досягнення малолітньою дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги не визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Заводський районний у місті Кам?янське відділ державної реєстрації цивільного стану Головного територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області не з`явився, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника, з рішенням суду згодні.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі.

18 грудня 2019 р. призначено справу до розгляду по суті.

18 січня 2020 року ухвалою суду призначено судово - медичну експертизу.

Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в свідоцтві про народження дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено батьками: ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.), батько дитини зазначений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.6).

Відповідач працює провідником пасажирського вагону та має доходи, що підтверджується довідкою про доходи за період за січень 2019 по серпень 2019 р. (а.с.7).

Відповідно до висновку експерта № 309 ДЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово- медичної експертизи» ДОР на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.01.2020 р. була проведено молекулярно - генетичне дослідження щодо батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , результатом експертизи є те, що ОСОБА_5 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вірогідність того, що ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999 % (а.с.72-74).

Ст. 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Згідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.

Отже суд прийшов до висновку, що батьком дитини, який народився у ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що документально підтверджено.

Також, судом встановлено, що дитина ОСОБА_6 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, позивач не працює, оскільки доглядає за дитиною.

Згідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 цього ж Кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_5 на її утримання підлягають задоволенню, але в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, та на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення судової експертизи у розмірі 6 963, 90 грн., судовий збір у розмірі 802, 80 грн.

Крім того позивачем були понесені витрати на правничу (правову) допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належить витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., позивачем надано до суду: копію договору про надання правової допомоги № 5/09/19 від 05.09.2019 року, акт про надання правничої допомоги, квитанцій про сплату на правничу допомогу, а тому підлягає задоволенню, але суми 34,82 грн. комісії банк та 183,60 грн. поштові витрати не підлягають стягненню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 75, 84, 125, 128, 134, 180, 183 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 7, 19, 258, 259, 261, 264, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Заводський районний у місті Кам?янське відділ державної реєстрації цивільного стану Головного територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, стягнення аліментів, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виключити відомості з актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про ОСОБА_7 , як батька дитини.

Внести відомості до актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України».

Стягувати аліменти з ОСОБА_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття.

Стягувати аліменти з ОСОБА_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , до досягнення малолітньою дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Стягнення аліментів з ОСОБА_5 провадити щомісяця, починаючи з 30 вересня 2019 року.

В силу ст. 430 ЦПК України рішення по справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 802, 80 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судово - медичної експертизи в розмірі 6 963, 90 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.