У Х В А Л А

29 липня 2020 року

м. Київ

справа № 755/11256/19

провадження № 61-10550ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Смирновим Михайлом Владиславовичем на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

03 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) у загальному розмірі 137 709, 50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 09 вересня 2017 року трапилася ДТП за участю автомобіля «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності.

Вину ОСОБА_1 у спричиненні даної ДТП встановлено постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року та постановою Апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 752/20840/17.

Розмір матеріальної шкоди, заподіяної йому як власнику автомобіля «Шкода Октавіа» складає 234 204,50 грн., що встановлено висновком експерта КНДІСЕ від 14 вересня 2017 року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, проте страховою компанією страхова виплата проведена не була, однак остання має сплатити кошти у розмірі 98 000 грн., у зв`язку із чим відповідач повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і майбутньою страховою виплатою, а саме 136 204,50 грн.

Враховуючи наведене, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь 136 204,50 грн. матеріального збитку, заподіяного пошкодженням належного йому транспортного засобу, 1188 грн. витрат, пов`язаних з необхідністю проведення автотоварознавчого дослідження, 325 грн. витрат, пов`язаних з необхідністю перекладу технічного паспорта на автомобіль для подання його в якості доказу до суду, а всього просив стягнути з відповідача 137 709,50 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнові витрати, понесені в результаті пошкодження транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді, у розмірі 137 709 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 377 грн. 10 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем, як винною особою, повинно бути відшкодовано позивачу шкоду, завдану внаслідок пошкодження його автомобіля під час ДТП 09 вересня 2017 року, яка не покривається страховою виплатою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд оцінивши всі докази, погодився з висновками суду першої інстанції та вважав, що відповідачем, як винною особою, повинно бути відшкодовано позивачу шкоду, завдану внаслідок пошкодження його автомобіля під час ДТП 09 вересня 2017 року, яка не покривається страховою виплатою.

17 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Смирновим Михайлом Владиславовичем на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року, в якій просив скасувати ці судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 137 709, 50 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Смирновим Михайлом Владиславовичем на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров