Номер провадження: 22-ц/813/2254/20
Номер справи місцевого суду: 501/2570/16-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справи Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: Князюка О.В.

Суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

За участю секретаря судового засідання Бикової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб» про стягнення неустойки за прострочення та неналежне ненадання фінансової послуги та пені за несвоєчасність невиконання своїх зобов`язань з будівництва та передачі у власність об`єкту інвестування,-

ВСТАНОВИЛА:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

03.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», ТОВ «Стройтехснаб» в якому просив, на підставі ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» неустойку (штраф) в розмірі 38 202,93 грн. за прострочення та неналежне надання фінансової послуги з управління майном, стягнути з ТОВ «Стройтехснаб» неустойку (пеню) в розмірі 13 944 072,07 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань з будівництва об`єкту та передачі у власність об`єкту інвестування (а.с.1-6).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.02.2007 року він уклав з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» угоду № 382/02 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якої об`єктом будівництва є будинок за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса), об`єктом інвестування є 1-кімнатна квартира № 19 загальною площею 48,39 кв.м. на 4 поверсі цього будинку.

Згідно п.2.4 угоди № 382/02 загальна вартість об`єкта інвестування становить 254 192,67 грн., що еквівалентно 49 357,80 доларів США за комерційним курсом.

Свої зобов`язання щодо внесення вартості об`єкту інвестування він виконав належним чином та у повному обсязі, передав ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на рахунок фонду фінансування будівництва у довірче управління 254 192,67 грн, що підтверджується записом у Свідоцтві про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 16.03.2007 року і копіями квитанцій доданих до позову. Відповідно до п.2.2.1. угоди №382/02 визначений орієнтовний (запланований) термін здачі об`єкта будівництва ІІ квартал 2009 року, але ці умови є невиконаними, у зв`язку з чим порушені його права як добросовісного довірителя та споживача фінансових послуг. ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» не здійснив передбачених ст. ст. 10, 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» заходів впливу на забудовника ТОВ «Стройтехснаб», чим допустив порушення передбачених п.2.2.1. угоди № 382/02 термінів здачі об`єкту будівництва більше ніж на 90 днів.

Забудовник ТОВ «Стройтехснаб» декілька разів переносив строк здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, про що ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» позивача не повідомляло, чим порушив вимоги Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Ліцензійних умов провадження діяльності із залучення коштів установників управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, затверджених розпорядженням Держфінпослуг № 1225 від 24.06.2004 року, про що зазначено в акті про порушення законодавства у сфері фінансових послуг ПАТ«ФК «СТС-Інвест» від 01.02.2012 року №ФК-167/422/3-ап.

Вважає, що угода №4 від 22.04.2005 року, за якою ПАТ «ФК «СТС-Інвест» замовив ТОВ «Стройтехснаб» будівництво багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до визначень ч.1 ст.636 ЦК України є договором на користь третьої особи (на користь позивача), створює правовідносини між ним (позивачем) та забудовником і згідност.511 ЦК України породжує у позивача права до забудовника, в тому числі, стосовно строків виконання зобов`язання щодо закінчення об`єкту будівництва.

Зазначає, що відповідачі допустили недобросовісну поведінку по відношенню до нього як довірителя фонду. Оскільки угода №382/02 не містить відповідальності управителя ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» та забудовника ТОВ «Стройтехснаб» за повноту та своєчасність виконання своїх зобов`язань перед ним (позивачем). ОСОБА_1 посилаючись на положення ч.2 ст. 627 ЦК України та п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», а також положення ч.1 ст.8 ЦК України, просив суд застосувати до спірних правовідносин законодавство про захист прав споживачів, зокрема у питанні визначення способу та розміру відповідальності.

Короткий зміст рішення першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб» про стягнення неустойки за прострочення та неналежне ненадання фінансової послуги та пені за несвоєчасність невиконання своїх зобов`язань з будівництва та передачі у власність об`єкту інвестування - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 ) пеню за період з 03.11.2015 року по 03.11.2016 року в розмірі 7 625,78 грн. (сім тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 78 копійок).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС Інвест» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 ) пеню за період з 26.12.2015 року по 26.12.2016 року в розмірі 7 625,78 грн. (сім тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 78 копійок).

В решті позовних вимог - відмовлено.

Вимоги та доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи

20 березня 2019 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області з посиланням на порушенням судом першої інстанції норми статті 213 ЦПК України.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не вірно розраховано розмір пені, який відповідно до ч. 5 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачі» повинен розраховуватись за формулою - «вартість квартири ? 3% ? 365 днів = розмір пені».

Апелянт зазначає, що якщо виходити з того, що вартість квартири складає 254 192,67 грн, то з ТОВ «Стройтехснаб» мала б бути стягнута пеня, розмір якої складає: 254 192,67 ? 3% ? 365 днів = 2 783 409,73 грн. Тому, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо суми пені, яка підлягає стягненню з ТОВ «Стройтехснаб».

Крім того, апелянт, просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на той факт, що відповідно до п. 2.4 укладеної Угоди № 382/02 загальна вартість об`єкта інвестування становить 254 192,67 грн, що еквівалентно 49 357,80 дол. США за комерційним курсом. Пунктом 4.5 Угоди № 382/02 визначено, що ціна вимірної одиниці на визначений об`єкт інвестування становить 1020 дол США, на день укладання договору за комерційним курсом. У разі зміни комерційного курсу оплата за неоплачені вимірні одиниці провадиться з урахуванням нового курсу.

Таким чином, у грошовому зобов`язанні, що виникло на підставі Угоди № 382/02 від 06.02.2007 року, визначено еквівалент в доларах США, у зв`язку з чим до правовідносин має бути застосована норма ч. 2 ст. 533 ЦК України. А саме: якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тому, з огляду на викладене, апелянт вважає, що розмір пені за прострочення ТОВ «Стройтехснаб» виконання зобов`язання збудувати об`єкт будівництва, ввести його в експлуатацію та передати ОСОБА_1 у власність оплачену позивачем квартиру складає:

49 357,80 дол. США ? 25,80 грн ? 3% ? 365 днів = 13 944 072,07 грн.

ОСОБА_1 не погоджується також із висновками Іллічівського міського суду Одеської області відносно того, що з ПАТ ФК «СТС-Інвест» підлягає стягненню пеня за нездійснення належного контролю за забудовником, у розмірі 7 625,18 грн за період з 26.12.2015 року по 26.12.2016 року розрахунок якої передбачений ч. 5 статті 10 Закону України «про захист прав споживачів», а саме. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, апелянт вважає, що неустойка, яка підлягає стягненню з ПАТ «ФК «СТС-Інвест» складає: 49 357 дол. США ? 25,80 грн ? 3% = 38 202,93 грн.

ОСОБА_1 , з огляду на зазначене в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.03.2019 року, та ухвалити нове рішення яким:

-стягнути з Товариства з обмеженої відповідальністю «Стройтехснаб» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 13 944 072,07 грн,

-стягнути з Публічного акціонерного товариства «СТС-Інвест» на користь ОСОБА_1 неустойку у розмірі 38 202,93.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції не подавали.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня до 24 квітня 2020 року установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня до 24 квітня 2020 року встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року зі змінами, внесеними згідно із розпорядженням голови суду за №3 від 02.04.2020 р. та за №4 від 09.04.2020 р. «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права в повній мірі шляхом подачі заяв по суті справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.04.2019 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС - Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб» про стягнення неустойки за прострочення та неналежне ненадання фінансової послуги та пені за несвоєчасність невиконання своїх зобов`язань з будівництва та передачі у власність об`єкту інвестування - було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.04.2019 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням № 5903 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.11.2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС - Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб» про стягнення неустойки за прострочення та неналежне ненадання фінансової послуги та пені за несвоєчасність невиконання своїх зобов`язань з будівництва та передачі у власність об`єкту інвестування було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В.

19.05.2020 року, у складі колегії суддів Одеського апеляційного суду: Князюка О.В., Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М. було постановлено ухвалу про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, та призначено цивільну справу до розгляду на 16.07.2020 року на 12 год. 00 хв.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції; і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 06.02.2007 року позивач ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» угоду № 382/02 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якої об`єктом будівництва є будинок за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса), об`єктом інвестування є 1-кімнатна квартира № 19 загальною площею 48,39 кв.м. на 4 поверсі цього будинку (а.с. 10-15).

Згідно додатку № 1 до угоди №382/02 від 06.02.2007 року, зазначена загальна вартість об`єкта в розмірі 254 192,67 грн., що еквівалентно 49 357,80 доларів США за комерційним курсом (а.с. 16).

Свої зобов`язання щодо внесення вартості об`єкту інвестування він виконав належним чином та у повному обсязі, передав ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на рахунок фонду фінансування будівництва у довірче управління 254 192,67 грн., що підтверджується записом у Свідоцтві про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 16.03.2007 року (а.с. 17)

Згідно копії квитанції № 37 від 16.02.2007 року ОСОБА_1 на ім`я ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» сплачено кошти в розмірі 254 192,67 гривень (а.с. 18).

Забудовник ТОВ «Стройтехснаб» декілька разів переносив строк здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, про що ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» ОСОБА_1 не повідомляло, чим порушив вимоги Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Ліцензійних умов провадження діяльності із залучення коштів установників управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, затверджених розпорядженням Держфінпослуг №1225 від 24.06.2004 року, про що зазначено в акті про порушення законодавства у сфері фінансових послуг ПАТ«ФК «СТС-Інвест» від 01.02.2012 року №ФК-167/422/3-ап (а.с. 28-40).

Угодою №4 від 22.04.2005 року, за якою ПАТ «ФК «СТС-Інвест» замовив ТОВ «Стройтехснаб» будівництво багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до визначень ч. 1 ст. 636 ЦК України є договором на користь третьої особи (на користь позивача), створює правовідносини між ним (позивачем) та забудовником і згідност.511 ЦК України породжує у позивача права до забудовника, в тому числі, стосовно строків виконання зобов`язання щодо закінчення об`єкту будівництва (а.с.19-27).

Судом встановлено, що 04.09.2006 року між ТОВ «ФК «СТС-Інвест», правонаступником якого є ПАТ «ФК «СТС-Інвест», та ТОВ «Стройтехснаб» укладена угода №04 про фінансування будівництва з залученням коштів наданих в управління Фонду фінансування будівництва (а.с.18-41).

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. зазначеної угоди управитель ПАТ «ФК «СТС-Інвест» замовляє забудовнику ТОВ «Стройтехснаб» збудувати об`єкт будівництва 19-23-поверховий житловий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;8;9;10;11 (будівельна адреса) із вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення згідно затвердженої проектно-кошторисної і технічної документації, ввести його в експлуатацію та передати об`єкт будівництва установникам на умовах і в термін, визначені цією угодою та правилами Фонду.

Пунктом 4.6. угоди №04 управитель наділений правами здійснювати контроль цільового використання забудовником коштів, спрямованих на фінансування будівництва, контролювати дотримання забудовником виконання умов та зобов`язань за угодою з метою своєчасного запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до зростання вартості будівництва більш ніж на 5 відсотків, збільшення строків будівництва більш ніж на 30 календарних днів, припинити фінансування будівництва, розірвати угоду, вимагати повернення всіх коштів спрямованих на це будівництво.

Пунктом 7.3. угоди №04 встановлена відповідальність забудовника у разі порушення термінів будівництва, введення об`єкта в експлуатацію, передачі об`єкта інвестування у власність довірителям, а також за порушення термінів оформлення права власності на житло і передачі оформлених документів довірителям перед управителем у вигляді штрафу в розмірі 0,01% від загальної суми фінансування будівництва за кожні 10 днів порушення термінів.

Згідно п.11.2 угоди №04 у всьому, що не врегульовано даною угодою, сторони керуються Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», Правилами Фонду та діючим законодавством України.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, у рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, дата ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення. Ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" (далі - Закон N 978-IV) управитель - це фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами фонду та відповідає вимогам, встановленим цим Законом, а Правила фонду - це система норм, затверджена та оприлюднена управителем цього фонду, якої мають дотримуватися всі суб`єкти системи фінансово-кредитних механізмів будівництва житла для досягнення мети управління майном, визначеної установником управління, що повинні відповідати вимогам цього Закону.

Цим Законом та укладеними відповідно до нього договорами урегульована система фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю, тобто дії суб`єктів цієї системи (довірителів, управителів, забудовників та інш.) при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю (ст. 3 Закону N 978-IV).

З метою отримання довірителями у власність житла, фінансова установа як управитель створює фонд фінансування будівництва (ФФБ), управління яким здійснює відповідно до затверджених Правил фонду та договору управління майном (ст. ст. 5,6,7,9 Закону N 978-IV).

Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за невиконання прийнятих на себе зобов`язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об`єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і забудовником та договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ (ч. 2 ст. 12 Закону N 978-IV).

Правила ФФБ є публічною пропозицією для вступу до фонду особи, яка бажає стати довірителем цього фонду, на підставі визнання цих правил.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Згідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Отже, норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом, і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Умовами договору передбачено, що ТОВ «Стройтехснаб» несе відповідальність за будівництво об`єкту, введення його до експлуатації та передачу об`єкта будівництва Установникам на умовах і в терміни, визначені цією угодою та правилами Фонду (п.2.3. угоди )(а.с.31), в свою чергу, пунктом 7.3. угоди №04 встановлена відповідальність забудовника у разі порушення термінів будівництва, введення об`єкта в експлуатацію, передачі об`єкта інвестування у власність довірителям, а також за порушення термінів оформлення права власності на житло і передачі оформлених документів довірителям перед управителем у вигляді штрафу в розмірі 0,01% від загальної суми фінансування будівництва.

Відповідно до ст. 511 ЦК України, у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої сторони права щодо боржника та (або) кредитора.

Так, суд першої інстанції вмотивовано дійшов висновку, що за встановлених обставин у ТОВ «Стройтехснаб» виникло зобов`язання перед ОСОБА_1 , яке не виконано у встановлений строк.

Відповідно до положень ч.1ст.18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», в редакції, яка діяла на час укладання сторонами угоди, управитель був зобов`язаний здійснювати контроль за дотриманням забудовником виконання умов та зобов`язань за договором з метою своєчасного запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 90 днів.

За положеннями п. 4.6.3. угоди № 04 про фінансування об`єкту будівництва з залученням коштів наданих в управління ФФБ від 22 квітня 2005 року, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «СТС Інвест» (управитель) з ТОВ "Стройтехснаб" (забудовник), управитель мав здійснювати контроль за виконанням забудовником зобов`язань за угодою з метою запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 30 календарних днів.

При виявленні таких ризиків управитель зобов`язався вжити усіх передбачених законодавством заходів для їх недопущення, в тому числі припинення фінансування будівництва та розірвання угоди.

Виходячи з таких правил та умов договору, ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», прийняла на себе зобов`язання щодо контролю за будівництвом, проте належним чином такий контроль не здійснило.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, щодо невірного тлумачення судом першої інстанції норми ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на наступне.

Умовами угоди № 382/02 від 06 лютого 2007 року розмір винагороди управителя за управління майном довірителя не визначено.

Загальна вартість замовлення складається із суми 254 192,67 грн, яка сплачена ОСОБА_1 за об`єкт інвестування, неустойка може бути стягнута лише за період одного року.

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду 03.11.2016 р.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру неустойки за період з 03.11.2015 року по 03.11.2016 року, яка складає 7 625,78 грн.( 254 192,67 грн. загальної вартості замовлення х 3% ), та підлягає стягненню з кожного з відповідачів на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про незастосування до спірних правовідносин правил частини другої статті 533 ЦК України є помилковими з огляду на таке.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, грошовий еквівалент в іноземній валюті застосовується виключно тоді, коли його визначено у зобов`язанні договором або законом.

Оскільки загальна вартість замовлення об`єкта інвестування відповідно до наявних у матеріалах справи квитанцій внесена позивачем у національній валюті України гривнях, у свідоцтві про участь позивача у ФФБ виду А внесені кошти до ФФБ визначені в гривні, а умови угоди не містять вказівки на те, що у разі невиконання відповідачем зобов`язань внесена сума підлягає поверненню у розмірі, що підлягає перерахунку у відповідному еквіваленті, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення неустойки у гривнях.

Аналогічні висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 501/3038/19 (провадження № 61-264ск19), у постанові від 28 лютого 2020 року у справі № 501/3051/16-ц (провадження № 61-41988св18), у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 501/5126/15-ц (провадження № 61-16547св18).

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. '

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Резолютивна частина

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб» про стягнення неустойки за прострочення та неналежне ненадання фінансової послуги та пені за несвоєчасність невиконання своїх зобов`язань з будівництва та передачі у власність об`єкту інвестування залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 31.07.2020 року.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе