Справа № 286/1966/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області про визнання за нею права власності на спадкове майно земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :05:002:0237, та площею 0,07 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :09:000:0249, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті її діда ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 , який вона набула внаслідок договору дарування, укладеного 21.07.1997 року з її батьком, а дідом позивача ОСОБА_2 ; після смерті матері позивач прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину на вказаний житловий будинок. Проте для обслуговування цього житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 рішенням сесії Гладковицької сільської ради були надані земельні ділянки площею 0,26 га (0,25 га) та 0,07 га відповідно. При даруванні будинку у 1997 році дід земельну ділянку не вказав, правовстановлюючі документи на неї не оформив, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . По даний час земельна ділянка значиться за померлим дідом. Після смерті діда мати спадщину не прийняла, так як не знала про наявність земельних ділянок. В свою чергу нотаріус законною постановою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки після смерті її матері, так як остання вказаних ділянок після смерті діда не успадковувала, а позивач в даному випадку приймає спадщину після смерті матері, а не діда. Позивач розпочала процедуру виготовлення технічної документації на земельні ділянки, їм були присвоєні кадастрові номери, однак внести відомості в реєстр речових прав на нерухоме майно про власника цих земельних ділянок ОСОБА_2 неможливо, оскільки власником житлового будинку, до якого належаться ці ділянки, є ОСОБА_3 . Тому просить на підставі ст.ст.1268, 1270 ЦК України позов задоволити, визнати за нею право власності на спірне майно.

Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому висловився, що проти задоволення позову не заперечує, що розцінюється судом, як визнання позову.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову провадиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Враховуючи, що неявка учасників справи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, у задоволення клопотання сторін, керуючись нормами ст.223 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи за відсутності її учасників.

Тому, перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по по АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі договору дарування, посвідченого 21.07.1997 року приватним нотаріусом Овруцького-Народицького нотаріального округу Житомирської області Шагою А.М. Позивач, будучи спадкоємцем померлої її матері, спадщину прийняла та на житловий будинок отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яке 24.12.2019 року видано державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області та зареєстровано в реєстрі за № 2-2759, спадкова справа 419/2016 року. Вказані обставини стверджуються копіями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , договору дарування від 21.07.1997 року, свідоцтва про право на спадщину за законом НОВ 271560 від 24.12.2019 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.12.2019 року, матеріалами спадкової справи № 419/2016 року.

Позивач стверджує, що вищезгаданий договір дарування, на підставі якого спадкодавець - її померла мати набула право власності на житловий будинок, був укладений з ОСОБА_2 , який доводиться матері позивача батьком, а отже позивачу дідом. Проте на підтвердження факту родинних відносин, позивачем належних доказів суду не надано.

Як вбачається з копії договору дарування, посвідченого 21.07.1997 року приватним нотаріусом Овруцького-Народицького нотаріального округу Житомирської області Шагою А.М., ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок, що знаходиться в с.Радчиці Овруцького району Житомирської області, розташований на земельній ділянці 0,26 га.

Як вбачається з довідки Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області від 25.05.2020 року № 804 та стверджується копією архівного витягу від 22.11.2019 року № Л/759 з рішення 14 сесії ради ХХІ скликання Гладковицької сільської ради народних депутатів Овруцького району Житомирської області від 05.11.1993 року «Про передачу у власність присадибних ділянок, які знаходяться в особистому користуванні громадян», ОСОБА_2 було передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,33 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку 0,26 га та ведення особистого селянського господарства 0,07 га; фактично ж було передано для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого селянського господарства 0,08 га; інформація щодо передачі вказаних ділянок ОСОБА_3 у Гладковицькій сільській раді відсутня.

Як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.06.2020 рок НВ-020 та НВ-020, проведена державна реєстрація земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема земельній ділянці площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) присвоєно кадастровий номер :05:002:0237, її форма власності приватна, а земельній ділянці площею 0,07 га для ведення особистого селянського господарства присвоєно кадастровий номер :09:000:0249, інформація про зареєстроване право на неї в ДЗК відсутня.

Згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.06.2020 року, щодо земельних ділянок за кадастровими номерами :05:002:0237, :09:000:0249, відомості про права власності, іпотеки, обтяження та інші речові права відсутні. Тобто право власності на ці земельні ділянки не зареєстровано.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та його батьки. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право не визнається іншою особою.

З постанови державного нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.05.2017 року № 728/02-31 та наданих на запит суду копій матеріалів спадкової справи № 419/2016, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , однак, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_2 , відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцю ОСОБА_3 ; крім того, остання набула право власності на житловий будинок, який розташований на згаданій земельній ділянці, на підставі договору дарування, а після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , спадщину ніхто не прийняв і на неї не претендує.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , прийняла спадщину після смерті останньої та оформила свої спадкові права.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що спадкоємцями ОСОБА_2 є вона або була її мати, і хтось з них прийняв спадщину після його смерті.

Підстав позову в установленому законом процесуальному порядку, позивач не змінювала.

Відтак, з наведених у позові підстав в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,07 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :09:000:0249 слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :05:002:0237, то в цій частині суд вбачає за можливе задоволити позов, з огляду на таке.

Позивач спадкує за померлою ОСОБА_3 . Право власності останньої на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який входить до складу спадкового майна, посвідчувалося договором дарування, укладеним 21.02.1997 року з ОСОБА_2 . В договорі дарування зокрема зазначено, що дарований житловий будинок розташований на земельній ділянці 0,26 га. Вказаний у договорі розмір земельної ділянки відповідає переданому безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку згідно з рішенням рішення 14 сесії ради ХХІ скликання Гладковицької сільської ради народних депутатів Овруцького району Житомирської області від 05.11.1993 року. Відтак, суд, застосовуючи норму статті 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, у редакції яка діяла на момент укладення договору дарування і передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у сільських населених пунктах 0,25 га), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, доходить висновку, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входить також і спірна земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :05:002:0237, оскільки придбавши за цивільно-правовим договором у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 , спадкодавець на підставі закону набула у власність і земельну ділянку для його обслуговування. Відтак, згідно з частиною 5 ст.1268 ЦК України спадкоємцеві належить з дня смерті спадкодавця також і спірна земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :05:002:0237. Тому вимога в частині визнання права власності на цю ділянку за позивачем підлягає задоволенню.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1272,20 грн.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 200, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5) п.15) п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :05:002:0237.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду або якщо суд визнає причини пропуску строку поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.07.2020 року.

Суддя: В. І. Вачко