Постанова

Іменем України

30липня 2020 року

м. Київ

справа № 641/6882/17

провадження № 61-3786св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініна Людмила Миколаївна,

треті особи: публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова у складі судді Чайки І. В. від 07 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Котелевець А. В., Піддубного Р. М., від 17 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л. М., у якому просив визнати протиправними та скасувати рішення щодо реєстрації прав та їх обтяжень, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», банк).

Позовна заява мотивована тим, що 14 лютого 2008 року між ним та

ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ним отримано кредитні кошти у розмірі 156 550 грн зі сплатою 12,99 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язання 14 лютого 2008 року між ним, ОСОБА_3 , та банком укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Вказував, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» про звернення стягнення на предмет іпотеки були задоволені та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 212 379,77 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах відповідно до договору іпотеки. Рішення у вказаній справі переглядається судом касаційної інстанції. Однак державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л. М. 29 червня 2017 року за заявою банку було проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного застереження.

Позивач вважає, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання стягнення на предмет іпотеки повинно відбуватися шляхом укладення окремого договору, який не був укладений, отже відсутнє його волевиявлення на задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки, а тому позивач вважає протиправними дії відповідача щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ПАТ «ПУМБ».

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що факт невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору підтверджується рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27 червня 2014 року, з ОСОБА_1 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором

від 14 лютого 2008 року. Рішення суду набрало законної сили.

Виконання вказаного зобов`язання було забезпечено укладеним між банком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договором іпотеки, який містить застереження про можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки.

У зв`язку із виникненням у банку права звернути стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 направлялися вимоги про усунення порушення кредитного зобов`язання (а. с. 106-108 т. 1), які ними отримані

(а. с. 109 т.1). Крім того, вказані обставини перевірялися державним реєстратором перед проведенням оскаржуваної державної реєстрації, тому суди дійшли висновку, що вона була проведена з додержанням відповідної процедури.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій ОСОБА_1 у лютому 2019 року до Верховного Суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не перевірили документи, які подавалися банком реєстратору для проведення реєстраційної дії. Крім того, між ним та банком не було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому відсутнє його волевиявлення на передачу предмета іпотека у власність банку.

Відзив на касаційну скаргу.

У квітні 2019 року від ПАТ «ПУМБ» надійшов відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що судові рішення попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Банк не погоджується з доводами касаційної скарги ОСОБА_1 , вважає їх такими, що гуртуються на формальних міркуваннях позивача та не відповідають діючим нормам чинного законодавства.

Оскільки банк реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, він обрав такий спосіб захисту своїх прав, як це передбачено договором іпотеки.

Разом з тим, обрання певного способу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Крім того, банк, вважає, що посилання позивача на наявність арештів накладених в рамках виконавчого провадження державним виконавцем то даний факт не відповідає дійсності, оскільки перед реєстрацією права власності на предмет іпотеки було отримано інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої в реєстрі не містяться будь-які арешти та заборони на відчуження спірної квартири, окрім інформації про зареєстровану іпотеку банку.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

21 березня 2019 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 лютого 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 156 550 гривень на строк

до 14 лютого 2023 року, зі сплатою 12,99 % річних.

З метою забезпечення вказаного кредитного договору між банком,

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 14 лютого 2008 року укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку банку передано належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 4.7.1 договору іпотеки у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за кредитним договором і рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі

143 829,86 грн (справа № 641/3591/14-ц).

03 березня 2016 року банк на адресу іпотекодавців надіслав вимоги про погашення заборгованості та попередив, що у разі невиконання цієї вимоги буде звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за банком на предмет іпотеки. Ці вимоги отримані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

24 березня 2016 року.

29 червня 2017 року державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л. М. проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «ПУМБ».

Звертаючись до суду з даним позовом позивачем пред`явлено вимогу про визнання протиправним та скасування рішення держреєстратора

ОСОБА_4 про державну реєстрацію та їх обтяжень.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Враховуючи, що позичальник ні добровільно, ні в порядку виконання судових рішень не виконав вимог банку про усунення порушень основного зобов`язання, тому відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору у банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно з пунктом 4.7.1 договору іпотеки у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим Договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 4.7.2 іпотечного договору зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є Предметом іпотеки.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про відсутність його волевиявлення на передачу у власність банку предмета іпотеки є необґрунтованими, оскільки підписавши іпотечний договір, сторони обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності до іпотекодержателя (пункт 4.7.1 договору іпотеки). При цьому саме по собі застереження у договорі і є відповідним договором про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому укладення окремого договору чинним законодавством не вимагається. Зазначене мало б місце лише у разі відсутності застереження у договорі іпотеки про можливість реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Доводи про незаконність дій державного реєстратора колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктами 6, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, (в редакції, чинній на час вчинення реєстраційної дії) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Суди установили, що для проведення державної реєстрації права власності за ПАТ «ПУМБ» на предмет іпотеки, банк надав іпотечний договір, дві вимоги/попередження, датовані 03 березня 2016 року, які були надіслані на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та отримані ними 24 березня

2016 року.

Таким чином, ПАТ «ПУМБ» на час проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки (29 червня 2017 року) надало необхідні документи для вчинення реєстраційної дії.

Установивши, що банком надані усі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилаючись у касаційній скарги на те, що суди не перевірили подання банком усіх необхідних документів для проведення оспорюваної реєстраційної дії, ОСОБА_1 не вказує, який саме документ не подано банком реєстратору, тоді як матеріали справи підтверджують надання банком зазначених документів.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова

від 07 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 17 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара