РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2609/14-ц

провадження у справі №2/0285/175/20

31 липня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суду Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б., за участі секретаря судового засідання Медяної І.В., та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибула,

представника ОСОБА_1 : не прибула,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_1 , про стягнення процентів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_3 проценти за договором позики від 27.03.2013 року за період з 27.05.2013 року до 27.06.2014 року в розмірі 84 240 грн. та судові витрати.

В обгортування позову ОСОБА_2 зазначає, що 27.03.2013 року ОСОБА_3 позичив у неї кошти в розмірі 64 800 грн., за користування коштами позичальник зобов`язався сплачувати 10% від суми позики. Проценти нараховуються щомісячно, виходячи з фактичної суми позики, про що було складено розписку. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув суму позики, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості згідно розписки від 27.03.2013 року та заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 3 липня 2013 року, залишеним без змін у цій частині рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 30 жовтня 2013 року (справа № 285/2310/13-ц), стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 27.03.2013 року в сумі 71 280 грн. (64 800 грн. заборгованість за договором позики та 6 480 грн. процентів за користування коштами, нарахованих станом на 22.05.2013 року). Однак ОСОБА_3 в добровільному порядку рішення суду не виконує, заборгованість за договором позики та проценти не повертає. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача проценти за договором позики від 27.03.2013 року за період з 27.05.2013 року до 27.06.2014 року в розмірі 84 240 грн.

В судове засідання позивач не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала (а.с. 217).

У зв`язку з визнанням ОСОБА_3 недієздатним та призначення його опікуном ОСОБА_1 , до участі у справі залучено опікуна ОСОБА_1 (а.с. 207, 209).

В судове засідання законний представник відповідача - опікун ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог заперечив, при ухваленні рішення просив суд врахувати положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, зокрема просив врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 11.11.2015 року, 18.10.2017 року та постанові Верховного Суду від 8.07.2019 року (№ 524/4946/16-ц) (а.с. 194-200, 211, 238, 240).

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Справа розглядалась судами неодноразово. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 9 лютого 2017 року скасовано, справу направлено до цього ж суду для продовження її розгляду (а.с. 133).

Судом встановлено, що 27.03.2013 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 кошти в розмірі 64 800 грн. за користування коштами позичальник зобов`язався сплачувати 10% від суми позики. Проценти нараховуються щомісячно, виходячи з фактичної суми позики, про що було складено розписку. У розписці не встановлено строку повернення коштів (а.с. 6).

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 3 липня 2013 року, залишеним без змін у цій частині рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 30 жовтня 2013 року (справа № 285/2310/13-ц), стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за (розпискою) договором позики від 27.03.2013 року в сумі 71 280 грн. (64 800 грн. заборгованість за договором позики та 6 480 грн. процентів за користування коштами, нарахованих станом на 22.05.2013 року) (а.с. 9-12).

ОСОБА_3 в добровільному порядку рішення суду не виконує, заборгованість за договором позики та проценти не повертає.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 30 листопада 2017 року ОСОБА_3 визнано недієздатним (а.с. 207).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27 вересня 2018 року опікуном над недієздатним ОСОБА_3 призначено ОСОБА_1 (а.с. 210).

Рішенням Богунського районного суду від 11 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики (розписки) від 27.03.2013 року- недійсною та стягнення моральної шкоди - відмовлено (а.с. 180, 184).

Відповідно з статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором .

Договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до змісту ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, склавши розписку, ОСОБА_3 підтвердив факт отримання ним у борг від позивача грошових коштів в розмірі 64 800 грн. та зобов`язався сплачувати 10% від суми позики, однак грошові зобов`язання належним чином не виконав.

Посилання законного представника відповідача - опікуна ОСОБА_1 на висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 11.11.2015 року, 18.10.2017 року та постанові Верховного Суду від 8.07.2019 року (№ 524/4946/16-ц), у яких суд касаційної інстанції звертає увагу на дослідження судом змісту та правової природи розписки, не заслуговують на увагу, оскільки зміст оспорюваної розписки від 27.03.2013 року уже був предметом дослідження під час розгляду справи № 295/6683/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики (розписки) від 27.03.2013 року- недійсним та рішенням Богунського районного суду від 11 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, у задоволенні зазначеного позову відмовлено (а.с. 180, 184).

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення процентів за договором позики згідно розписки з недієздатної особи ОСОБА_3 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_1 , суд керується наступним.

Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.

За змістом ст. ст. 41, 60 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно із ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до абз. п. 99.3 ст. 99 Податкового кодексу України опікун недієздатної особи виконує грошові зобов`язання, що виникли на день визнання її недієздатною та/або погашає податковий борг за рахунок майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом, такої фізичної особи.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 СК України майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун.

Відповідно до ч. 1 ст. 1184 ЦК України, шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності.

Таким чином, оскільки з прийняттям судом рішення про визнання фізичної особи недієздатною пов`язується низка важливих правових наслідків (ст. 41 ЦК України), необхідно чітко встановити момент, з якого фізична особа є недієздатною.

За загальним правилом, таким моментом є день набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Як встановлено судом 27.03.2013 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 кошти згідно розписки. 12.12.2017 року набрало законної сили рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 30.11.2017 року, яким ОСОБА_3 визнано недієздатним. 27.10.2018 року набрало законної сили рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.09.2018 року, яким опікуном над недієздатним ОСОБА_3 призначено ОСОБА_1 .

Отже, з моменту визнання боржника недієздатним та встановлення над ним опіки, опікун несе відповідальність за невиконання таким боржником грошових зобов`язань.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент складення розписки від 27.03.2013 року ОСОБА_3 був недієздатним, тобто не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Клопотання про призначення судової-психіатричної експертизи щодо встановлення дієздатності/недієздатності позичальника на момент складення розписки, опікуном ОСОБА_1 та його представником суду заявлено не було.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 не виконав свої грошові зобов`язання, не повернув кошти згідно розписки та проценти, то після визнання вказаної особи недієздатною, такий обов`язок покладається на опікуна цієї особи, а тому проценти за договором позики (розписки) від 27.03.2013 року підлягають стягненню з опікуна боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ), який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання АДРЕСА_3 , іпн НОМЕР_2 ) проценти за договором позики (розписки) від 27 березня 2013 року, за період з 28 травня 2013 року по 27 червня 2014 року, в сумі 84 240 гривень та судові витрати в розмірі 842 гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляці йного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подають учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 3 серпня 2020 року.

Суддя Т.Б. Сташків