Справа № 581/643/19
Провадження № 2/581/18/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2020 року сел. Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі головуючого - судді Бутенка Д.В., при секретарі судового засідання Бочкун Л.І., за участі сторін, представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Липова Долина цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , редакції газети «Наш край» про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати поширену інформацію, яка порушує права на повагу до честі, гідності та недоторканність ділової репутації

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад заявлених до суду вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який мотивував тим, що у номері 38 районної газети «Наш край» від 13 вересня 2019 року гр. ОСОБА_1 опублікував статтю, в якій зазначав, що позивачем на засіданні комісії з питань регламенту, правопорядку, землекористування, містобудування, землеустрою було заявлено, що одне з товариств заплатило свою першу гривню оренди за землю в 2016 році, хоча користувалося землею протягом 20 років, однак позивач особисто такої інформації на засіданні даної комісії не надавав. Позивач наголошував, що вищезазначена недостовірна інформація поширена через місцевий засіб масової інформації районну газету «Наш край», її зміст свідчить про принизливе ставлення гр. ОСОБА_1 до позивача, створення негативної соціальної оцінки роботи позивача в очах оточуючих, чим завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його честь, гідність та ділову репутацію. Також уважав, що публікація в газеті «Наш край» суперечить дійсності і здоровому глузду, свідчить про його некомпетентність на займаній ним посаді, порушує його честь, оскільки професія землевпорядника є соціально важливою.

ОСОБА_3 просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує його право на повагу до честі, гідності та недоторканність ділової репутації інформацію, розповсюджену ОСОБА_1 через редакцію газети «Наш край» в частині публікації: « ОСОБА_3 на засіданні комісії з питань регламенту, правопорядку, землекористування, містобудування, землеустрою в присутності селищного голови, було сказано, що одне із товариств заплатило свою першу гривню оренди за землю в 2016 році, хоча користувалося землею на протязі 20 років», а також зобов`язати відповідача та редакцію газети «Наш край» спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію шляхом публікації ОСОБА_1 в газеті «Наш край» наступного тексту спростування « ОСОБА_3 ні в якому разі не було та не могло бути озвучено на засіданні постійної комісії інформацію про 20-ти річну заборгованість юридичною особою зі сплати орендної плати за земельну ділянку», стягнувши зі ОСОБА_4 на користь позивача судовий збір.

Пояснення позивача, заперечення відповідачів по даній справі

Позивач під час судового розгляду даної справи заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та суду пояснив про те, що він на засіданні постійної комісії селищної ради з питань регламенту, правопорядку, містобудування, землеустрою та благоустрою інформацію наведену ОСОБА_1 в газеті «Наш край» № 38 від 13 вересня 2019 року щодо невиплати підприємствами до 2016 року орендної плати не наводив, особисто не говорив про це на зазначеному засіданні. Додав, що він на посаді землевпорядника селищної ради працює з 10 січня 2019 року і зазначеною інформацією він не володів в повному обсязі для надання такої відповіді голові постійної комісії селищної ради ОСОБА_1 ; також його образило саме те, що відносно нього як особи, яка перебуває на службі в органі місцевого самоврядування, в місцевій газеті надруковані такі вислови, які не відповідають дійсності. Засідання зазначеної постійної комісії відбувалося в актовій залі селищної ради, комісія була повноважна, а питання щодо сплати та встановлення розмірів орендної плати розглядалося в аспекті певних осіб-суб`єктів господарювання і фізичних осіб, однак питання двадцятирічної давнини не розглядалося і не обговорювалося, у актовому залі були присутні багато осіб, біля 20, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були присутні в якості запрошених разом зі старостами по відповідним сільським радам. Зазначив, що він не обізнаний у питаннях бухгалтерського обліку надходжень до місцевого бюджету від сплати орендної плати, це не віднесено до переліку його службових повноважень; аудіо запис засідання комісії того дня не вівся.

Співвідповідач ОСОБА_1 позов не визнав в повному обсязі. Зазначав, що позивач дійсно повідомив таку інформацію на засіданні комісії, він не вбачає яким чином поширена інформація завдала шкоди інтересам позивача чи порушила його честь, гідність чи ділову репутацію, адже оприлюднена інформація мала довідковий характер, а сам позивач працює спеціалістом-землевпорядником 1-ї категорії та є посадовою особою Липоводолинської селищної ради з 10 січня 2019 року (до цього в органах місцевого самоврядування не працював), і відповідно позивач взагалі не має до висвітленого питання жодного відношення. Уважав, що позивач є публічною особою, так як він працює в органі місцевого самоврядування та отримує зарплату з місцевого бюджету, а тому він має бути готовим до підвищеного рівня критики. Щодо самої статті, то вважав її оціночною інформацією, тобто в ній наведена оцінка діяльності Липоводолинської селищної ради, а висловлювання «одне із товариств заплатило свою першу гривню оренди за землю в 2016 році, хоча користувалося землею на протязі 20 років» є нічим іншим як оціночним судженням, оскільки не містить ніяких фактичних даних у своєму змісті. Також пояснив, що він писав особисто зазначену статтю практично відразу після проведення засідання постійної комісії, не маючи до цього досвіду написання таких статей. Складена ним стаття, яка оприлюднена в газеті, є його авторським викладенням актуального питання, яке не переглядається роками, вона не змінювалася редактором цього видання; він в певній мірі, висловив своєрідну критику для колишньої місцевої влади; особисто ОСОБА_3 на засіданні зазначеної комісії висловився, сказавши вищенаведені в газеті слова, перед цим він підвівся і особисто промовив зазначену інформацію, бо на засіданні комісії багато питань по земельним відносинам та орендній платі обговорювалися безпосередньо; до цього засідання він разом з ОСОБА_3 обговорював проблематику орендної плати та території сел. Липова Долина в службовому кабінеті першого, він знайомився з оригіналами вже укладених договорів оренди земельних ділянок з певними суб`єктами господарювання та сам землевпорядник був обізнаний про це питання до засідання комісії завчасно. Просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , підтримавши заперечення проти заявленого позову, додатково суду пояснив про те, що детально сутність заперечень його довірителя викладена у відгуку на заявлений позов.

Представник співвідповідача редакції газети «Наш край» Штанько Н.Г. позов також не визнала, суду пояснила про те, що автором статті є особисто ОСОБА_1 , а відтак редакція не повинна перевіряти правдивість обставин викладених у ній; уважала, що дана стаття зачепила болюче питання для органу місцевого самоврядування у сел. Липовій Долині, а відтак позов є нічим іншим, як помстою за депутатську діяльність її автора. Зазначала, що твердження, яке просить визнати недостовірним позивач, є оціночним судженням, оскільки вони не містить фактичних даних, та в деякій мірі критикує діяльність посадових осіб селищної ради. Метою цієї статті була, з одного боку, сприяти більшому залученню коштів до місцевого бюджету зі сторони місцевої влади, почати процедури перегляду орендної плати по вже укладеним договорам оренди, а з іншого боку, довести це питання до відома жителів громади, щоб влада приймала та виконувала «бюджети розвитку», а не «бюджети проїдання». Уточнила, що у статті наведена особиста неофіційна думка автора, як депутата селищної ради, зміст та інші текстові складові зазначеної статті редакцією газети не змінювалися. Просила суд відмовити у задоволенні позову гр. ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, уважаючи його необґрунтованим.

Процесуальні дії суду у даній справі

Ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 вересня 2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 07 жовтня 2019 року о 13 год. 10 хв. з викликом сторін. 07 жовтня 2019 року підготовче судове засідання відкладено до 15 год. 00 хв. 28 жовтня 2019 року у зв`язку з клопотанням відповідача. 28 жовтня 2019 року оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 09 год. 20 хв. 19 листопада 2019 року у зв`язку з наданням позивачу часу для направлення додаткових доказів відповідачам. 19 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд даної справи по суті на 10 год. 00 хв. 13 грудня 2019 року з викликом сторін по справі. 13 грудня 2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 09 год. 20 хв. 16 січня 2020 року. 16 січня 2020 року справу вирішено по суті.

Установлені судом фактичні обставини справи щодо двох заявлених вимог

У Липоводолинській районній газеті «Наш край» № 38 (8888) від 13 вересня 2019 року у рубриці «Думки вголос» надрукована стаття «Кусають уже потроху», автором якої є депутат Липоводолинської селищної ради ОСОБА_7 . У своїй статті автор приділив увагу декільком питанням, одним з яких і було земельне. У третій колонці статті ним наведена інформація: «Так от, спеціаліст першої категорії із землевпорядкування ОСОБА_3 на засіданні комісії з питань регламенту, правопорядку, землекористування, містобудування, землеустрою в присутності селищного голови було сказано, що одне із товариств заплатило свою першу гривню оренди за землю в 2016 році, а користувалося нею перед цим близько 20 років.» (а.с. 12- 14).

Сторони у даній справі визнали ту обставину, що позивач гр. ОСОБА_3 працює на посаді спеціаліста 1-ї категорії - землевпорядника у Липоводолинській селищній раді Сумської області з 10 січня 2019 року, перебуваючи на службі у зазначеному органі місцевого самоврядування.

Рішенням Липоводолинської селищної ради від 01 серпня 2019 року затверджено Положення про постійні комісії Липоводолинсокї селищної ради та обрано постійні комісії. До складу постійної комісії з питань регламенту, правопорядку, містобудування, землеустрою та благоустрою увійшли: голова ОСОБА_1 , члени комісії: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 всього 9 осіб-членів комісії (а.с. 10, 11, 75, 76).

Відповідно до фотокопії протоколу засіданні постійної комісії з питань регламенту, правопорядку, містобудування, землеустрою та благоустрою, яка відбулася 10 вересня 2019 року, в сформований порядок денний внесено 17 питань, більшість з яких стосувалися земельних питань, а доповідачем по кожному із земельних питань був ОСОБА_3 (спеціаліст 1-ї категорії - землевпорядник селищної ради). Згідно з протоколом на засіданні комісії були присутні 7 з 9 обраних членів постійної комісії, тексти протоколу засідання цієї комісії з висновками і рекомендаціями підписаний особисто головою комісії Штаньком. В.О. У досліджених протоколах та висновках і рекомендаціях комісії не зафіксовані вислови позивача, які були оприлюднені відповідачем в якості інформації в районній газеті «Наш край» № 38 (8888) від 13 вересня 2019 року. До цього, досліджені протоколи засідання постійної комісії та її висновки від 10 вересня 2019 року не відображають жодних відступів, додаткових коментарів чи роз`яснень доповідача Погрібного О.А. від висвітлення та обговорення питань порядку денного зазначеної комісії (а.с. 15-24).

З табличної інформації про земельні ділянки комунальної власності в сел. Липова Долина, що перебувають в оренді, підписану селищним головою Нищетою С.М. і витребувану судом за клопотанням співвідповідача, убачаються ті обставини, що у п.24-36 зазначено підприємство, яке уклало договори оренди земельних ділянок після настання 2016 року (саме у 2016 році укладено зазначені договори) на деякі земельні ділянки на території сел. Липова Долина, за даними Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій України як юридична особа зазначене товариство зареєстровано у серпні 1995 року зі створеною філією в сел. Липова Долина за відповідною адресою (а.с. 97-106).

Згідно з фотокопією довідки КНП «Липоводолинський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» гр. ОСОБА_3 13 вересня 2019 року прийнято сімейним лікарем АЗПСМ смт. Липова Долина з приводу раніше виявленого захворювання, яке пов`язується із підвищеним серцево-судинним тиском (а.с. 9).

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_5 суду пояснив про те, що з 5 засідань комісії Липоводолинської селищної ради з питань регламенту, правопорядку, землекористування, містобудування, землеустрою на 4 з них він був особисто присутній та жодного разу на її засіданнях не обговорювались питання щодо сплати орендної плати в частині наявності підприємств та фізичних осіб-підприємців на території сел.Липова Долина, які не укладали договори оренди землі, однак використовували земельні ділянки на території селищної ради і не сплачували орендну плату за таке користування (такі суб`єкти на даний час і станом на день проведення засідання комісії на території селищної ради відсутні, проте раніше були; 20 серпня 2019 року на першому засіданні комісії були присутні 9 осіб, друге засідання цього органу відбулося 10 вересня 2019 року, на засіданні 15 листопада 2019 року він був відсутній та такі питання також не обговорювалися, на засіданнях кожного разу були присутні багато осіб (запрошені особи, інші депутати, працівники виконкому тощо, на засіданнях було гамірно, хтось приходив до залу, а хтось уходив з нього). Уточнив, що на засіданні комісії обговорювалися питання щодо відсотків орендної плати для сплати до місцевого бюджету, проте інформація по певним суб`єктам не обговорювалася, бо повна і необхідна інформація відсутня у ОСОБА_3 та у нього, як у керівника селищної ради, оскільки відповідні підрозділи Державної фіскальної служби України відмовляють у наданні селищній раді такої інформації, селищна рада здійснює власний контроль по сплаті платежів до місцевого бюджету за бухгалтерськими відомостями, які у неї наявні; раніше до вересня 2019 року від імені ради пред`являлися відповідні позови до суду та стягувалися борги по орендній платі з таких неплатників; суб`єкти господарювання сплачують до бюджету земельний податок, орендну плату та інші відповідні платежі загальними сумами, а не окремими платежами з розмежуванням їх призначення. Зазначив, що інформацію, зазначену в газеті «Наш край» № 38 від 13 вересня 2019 року, ОСОБА_3 на засіданні комісії ради особисто в його присутності не висловлював.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_6 суду пояснив те, що землевпорядник селищної ради ОСОБА_3 . на засіданнях комісії Липоводолинської селищної ради з питань регламенту, правопорядку, землекористування, містобудування, землеустрою до листопада 2019 року не повідомляв присутнім та не озвучував жодного разу інформацію про те, що хтось з суб`єктів господарювання на території селищної ради у бездоговірному порядку користуються земельними ділянками, однак орендну плату до місцевого бюджету не сплачують; такою інформацією землевпорядник сільради володіти не може, оскільки її фіскальні органи на вимогу селищної ради не надають. Підтвердив, що він був присутній на всіх засіданнях зазначеної комісії, проте з листопада 2019 року припинив їх відвідувати. ОСОБА_1 вищезазначену інформацію не запитував у ОСОБА_3 на засіданні комісії, а останній відповідно з цього питання жодних відповідей на такі звернення не надавав. На засіданні комісії був присутній ОСОБА_5 в якості запрошеного, цей свідок також, члени комісії ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Підтвердив, що з 2016 року, в тому числі ним, проведена робота по виявленню певних суб`єктів господарювання, які не сплачували орендну плату до місцевого бюджету за користування землями селищної ради, проте спільно з Центром ДЗК, виявлені несформовані земельні ділянки за кадастровими даними, далі проведена претензійна робота та станом на початок 2019 року всі неплатники були виявлені, площі земельних ділянок також виявлялися, визначено відсоток орендної плати для сплати орендарями та у подальшому ухвалені судові рішення за позовами селищної ради або прокурора в її інтересах про стягнення боргів до місцевого бюджету за несплачену орендну плату за попередні роки.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_11 суду пояснив про те, що він був присутній на одному із засідань комісії Липоводолинської селищної ради з питань регламенту, правопорядку, землекористування, містобудування, землеустрою (він є членом цієї комісії, всього з 9 осіб-членів були присутні 7 осіб), під час якої ОСОБА_1 було задано питання щодо укладення певними підприємствами у 2016 році перших договорів оренди, а до цього такі договори не укладалися. На це запитання ОСОБА_19 відповів про те, що таких договорів з підприємствами у 2016 році не укладалося. Питання про те, що одне підприємство заплатило вперше орендну плату у 2016 році звучало та зміст відповіді зазначеного землевпорядника, як записано в газеті «Наш край», також говорився (озвучувався), саме так як записано в тексті статті, бо ОСОБА_3 таке казав, це була його стверджувальна відповідь, а далі продовжився розгляд інших питань порядку денного засідання постійної комісії.

Норми права, які підлягають застосуванню судом при вирішенні даного спору

Як передбачено ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 68 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Право людини на захист від посягань на честь, гідність і ділову репутацію закріплено в таких актах, як Загальна декларація прав людини, прийнята і проголошена резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, так і конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Частиною 4 статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі нормами ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою.

Частиною 1 статті 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, і права на недоторканність ділової репутації належить позивачеві. Зокрема, до спеціальних способів захисту відносяться і спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 46 рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Таким чином, розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За нормами ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Висновки суду

З урахуванням установлених обставин, пояснень сторін по справі, суд уважає, що між сторонами у даній справі виник цивільний спір з приводу визнання недостовірної поширеної відповідачами інформації про позивача та зобов`язання перших спростувати поширену інформацію у відповідний спосіб; даний спір врегульовано вищенаведеними нормами права.

Аналіз досліджених у даній справі доказів підтверджує наявність таких обставин:

1. Газетою «Наш край» у вищезазначеному номері друкованого видання у статті під назвою «Кусають уже потроху», яка складена відповідачем ОСОБА_1 , як її одноособовим автором, поширена інформація, яка стосувалася персонально позивача у даній справі, як публічної особи, яка обіймає штатну посаду в органі місцевого самоврядування, отримує заробітну плату з відповідного бюджету;

2. Поширена інформація є частково достовірною, оскільки з дослідженої табличної інформації установлено одне підприємство, яке має філіал в сел. Липова Долина, створене як юридична особа усередині 90-х років минулого століття, і саме це товариство у 2016 році уклало декілька договорів оренди земельних ділянок в сел. Липова Долина різними площами, що за наведеними позивачем в оспорюваній статті відомостями сукупно підпадає під визначення того товариства, яке мало у 2016 році вперше заплатити орендну плату за землю на добросовісне виконання укладених правочинів (саме в такому контексті зазначалася ОСОБА_1 інформація у змісті оприлюдненої статті). Разом із цим, в іншій частині позивач не довів суду відповідними доказами факти несплати зазначеним товариством орендної плати протягом минулих 20 років, бездоговірного використання земельних ділянок протягом зазначеного часу та достовірну обставину виплати зазначеним господарюючим суб`єктом вперше саме у 2016 році орендної плати по укладеним договорам оренди за об`єкти, розміщені на території Липоводолинської селищної ради Сумської області. Відповідно відповідач відповідно до норм ст. 81 ЦПК України повністю не довів, що поширена ним інформація про позивача є виключно достовірною, а тому суд уважає, що у зазначеній частині вищенаведена інформація не відповідає дійсності. Також, на думку суду, цитована інформація із вищезазначеної газети, яку позивач просив суд визнати повністю недостовірно, з урахуванням стилістики викладення інформації, відсутності застосованих мовно-стилістичних оборотів та засобів і чіткозрозумілих посилань на певний факт (факти), не є оціночним судженням ОСОБА_1 , а є твердженням зазначеного співвідповідача про факт висловлення позивачем на засіданні комісії ради інформації з приводу першої сплати у 2016 році одним товариством орендної плати за договірне використання земельних ділянок комунальної власності сел.Липова Долина із одночасним незазначенням й замовчуванням автором статті точного найменування цього суб`єкта господарювання та його організаційно-правової форми.

3. Наведені відомості у статті за своїм змістом та сутністю не є оцінкою діяльності позивача на його посаді у період до та станом на 2016 рік, не містить образ відносно ОСОБА_3 чи висловів про нього у брутальній, принизливій чи непристойній формах та не є проявом принизливого ставлення до позивача особисто з боку ОСОБА_1 .

Разом з цим, позивачем не доведено суду посиланнями на належні та допустимі докази факту порушення поширеною відповідачем інформацією права на повагу до його честі, гідності та недоторканність його ділової репутації. Зокрема, позивачем не підтверджено відповідними засобами доказування як складена автором ОСОБА_1 та поширена газетою інформація завдала шкоди чи перешкодила в реалізації особистих немайнових благ позивача, як вона негативно вплинула на особливе ставлення позивача до самого себе і на ставлення до нього з боку членів суспільства й громадськості, у який спосіб та в очах яких саме осіб створила негативну соціальну оцінку про нього та його нетривалу за часом, протягом 2019 року, роботу в селищній раді, як про землевпорядника цієї ради, та як про особистість. Також позивачем не наведено переконливих доводів з посиланням на докази того у який саме спосіб зазначена стаття завдала шкоди та перешкодила у забезпеченні поваги до його ділової репутації, вплинула на формування в оточуючих оцінки ділових та професійних якостей ОСОБА_3 , яким чином та у кого саме сформувало думку про некомпетентність позивача під час його роботи на посаді землевпорядника селищної ради, як соціально важливої професії, з урахуванням закріплених за ним посадових обов`язків.

Отже, з огляду на вищенаведене, судом не установлено сукупності обов`язкових елементів юридичного складу правопорушення, наявність яких може бути підставою для визнання недостовірною вищезазначеної інформації та для зобов`язання відповідачів спростувати її у відповідному порядку (зазначена правова позиція місцевого суду узгоджується із правовими висновками, сформульованими Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 522/14156/14 (провадження № 61-3281св18), від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17 (провадження № 61-4265св19).

Оскільки, відповідно до ст. 94, 277 ЦК України фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації може захистити зазначене право у спосіб спростування цієї інформації, проте через недоведеність факту порушення поширеною відповідачами частково недостовірною інформацією права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації, суд не вбачає підстав для визначення зазначеної інформації недостовірною (навіть у встановленій судом недостовірній частині) та такою, що порушує права ОСОБА_3 на повагу до його гідності, честі та недоторканність ділової репутації та для покладання на відповідачів обов`язку спростувати зазначену інформацію у спосіб поширення відповідної публікації в місцевій газеті.

Разом з цим, суд не може прийняти в якості допустимих доказів в обґрунтування заявленого позову показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , оскільки позивач та зазначені свідки є зацікавленими службовцями органу місцевого самоврядування у формуванні власного позитивного іміджу, позивач та свідок ОСОБА_6 є підпорядкованими селищному голові ОСОБА_5 працівниками, які всі перебувають на службі в органі місцевого самоврядування, показання цих двох свідків за змістом та викладом є схожими, які спростовуються показаннями незаінтересованого ні по характеру своєї трудової діяльності, ні особисто свідка ОСОБА_11 , і одночасно узгоджуються з поясненнями співвідповідача ОСОБА_1 та змістом оприлюдненої ним статті.

Наявність у матеріалах цивільної справи медичної довідки про проведення прийому 13 вересня 2019 року позивача сімейним лікарем місцевого центу первинної медичної допомоги з приводу підвищеного серцево-судинного тиску, на думку суду, підтверджує лише факт звернення позивача за медичною допомогою з приводу раніше виявленої хронічної хвороби, проте не є доказом завдання йому будь-яких душевних страждань чи переживань тощо, пов`язаних із поширенням зазначеної вище інформації, оскільки в цьому документі не зазначені причини звернення пацієнта до цього лікаря, тодішній медичний опис хвороби та стану пацієнта, а також в ній відсутні відомості про те, чи був зазначений прийом лікаря черговим, раніше запланованим чи позачерговим, відсутність сукупності цієї інформації у зазначеній довідці позбавляє її доказового значення у даній справі.

Отже, довід позивача про те, що поширена неправдива інформація завдала шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь і ділову репутацію є непереконливим і не ґрунтується на досліджених у справі доказах, оскільки зазначений мотив заявленого позову не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами поданими суду ОСОБА_3 .

Також, на думку суду, поширена ОСОБА_1 інформація пов`язується як із висвітленням ним в певній мірі, як депутатом селищної ради, діяльності цієї ради та її органів і посадових осіб у вищезазначеному напрямку роботи, так і з реалізацією ним його прав на свободу власної думки і вираження власних поглядів, включаючи право на поширення такої інформації, які практично гарантовані ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Окремо суд зауважує на тому, що заявлений у даній справі позов до редакції газети «Наш край» не підлягає задоволенню, оскільки його пред`явлено до неналежного співвідповідача, з огляду на нижченаведене. За даними Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій України зазначена вище редакція газети не зареєстрована в якості юридичної особи, а тому згідно зі ст. 21 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» належним співвідповідачем у даній справі може бути або ТОВ «Газета «Наш край» (зазначене перетворене товариство з 04 липня 2017 року є правонаступником редакції Липоводолинської районної газети «Наш край») або відразу всі засновники цього товариства (а.с.90-93). Однак, даний позов до зазначеного вище товариства або до його засновників ОСОБА_3 не заявлявся, хоча процесуальна можливість заміни відповідачів чи залучення співвідповідачів з`ясовувалася судом на стадії підготовчого провадження і позивач цим правом не скористався.

З урахуванням вищевикладеного у задоволенні заявленого позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю як щодо першого та другого співвідповідача та окремо щодо другого співвідповідача додатково з тієї підстави, що позов заявлений до неналежного співвідповідача редакції газети «Наш край».

Розподіл судових витрат по справі

Згідно з нормами ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Керуючись статтями 12, 13, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , редакції газети «Наш край» про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати поширену інформацію, яка порушує права на повагу до честі, гідності та недоторканність ділової репутації в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Липоводолинський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , інші анкетні дані суду не відомі).

Відповідач: редакція газети «Наш край» (місцезнаходження редакції: вул. Горького, 1, сел. Липова Долина Сумська область, код ЄДРПОУ відсутній).

Повне рішення суду складено 23 січня 2020 року.

Суддя Д. В. Бутенко