УХВАЛА

22 липня 2020 року

м. Київ

справа №711/6649/17

провадження № 61-9415ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на постанову Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2020 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії посадових осіб Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центральної виконавчої служби у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, стягувач - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано вимогу державного виконавця протиправною.

У червні 2020 року Соснівський ВДВС у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та задовольнити касаційну скаргу.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, право на касаційне оскарження якої передбачене пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень)

Однак, касаційна скарга всупереч вимогам статті 392 ЦПК України не містить посилань на те, на якій із підстав, визначених статтею 389 ЦПК України, оскаржується ухвала суду апеляційної інстанції та відповідного обґрунтування підстави.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування.

Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

За правилами пункту шостого частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі крім іншого повинно бути зазначено клопотання особи, яка подає скаргу.

Так спір стосовно визнання протиправним дій державного виконавця був вирішений ухвалою суду першої інстанції, яка оскаржуваною постановою була залишена без змін. Однак, скаржник не оскаржує ухвалу суду першої інстанції. Оскарження лише постанови суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін судове рішення суду першої інстанції, не є неналежним способом оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Крім того, скаржник в прохальній частині не зазначає чітко, який результат розгляду скарги ОСОБА_1 є на його думку правильним відповідно до вимог чинного законодавства. В свою чергу суд не уповноважений в контексті вимог статті 13 ЦПК України самостійно корегувати заявлені в касаційній скарзі клопотання стосовно результату розгляду справи.

Таким чином, для усунення вказаного недоліку скаржнику необхідно надати виправлену скаргу, з врахуванням вимог цієї ухвали стосовно оскарження судових рішень у даній справі та результату розгляду справи, який скаржник вважає правильним.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на постанову Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш