ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1309/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач)

Суддів Карпенко О.В., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Кириченко Галина Володимирівна

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кириченко Галини Володимирівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2020 року, постановленого під головуванням судді Мельник І. О. у залі Соснівського районного суду м. Черкаси 20 травня 2020 року, повний текст рішення складений 25.05. 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

09 грудня 2019 року адвокат Кириченко Г.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 31.07.2004 року ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.01.2018 було розірвано.

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні.

У позовній заяві зазначається, що після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 надає матеріальну допомогу на дітей, сплачуючи на утримання в середньому близько 9500 грн. на місяць, але робить це не регулярно, а суми такої допомоги є мінливими і часто недостатніми для належного утримання дітей. Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, отримує дохід від підприємницької діяльності, має добре здоров`я, на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків або дружини не має. Тому позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач у змозі сплачувати на утримання їх спільних дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. на місяць.

За викладених обставин, з метою захисту права дітей на належне утримання батьком, позивач вирішила звернутися до суду з даним позовом та ОСОБА_1 просила суд стягнути аліменти у розмірі 5000 грн. на кожну дитину, на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня подання до суду позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 09.12.2019 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення суд в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_7 адвокат Кириченко Галина Володимирівна оскаржила рішення до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу, через суд першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує, що позивач ОСОБА_1 не згодна із рішенням суду в частині розміру стягнутих аліментів на утримання дітей.

Скаржник вважає, що висновки суду, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, а також порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначається, що підставою для скасування рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Представник позивача ОСОБА_8 вказує у скарзі, що судом першої інстанції не вірно засновано норми ст.182 СК України, без врахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.10. 2018 року у справі № 461/4936/16, згідно до якого закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Адвокат зазначає, що не відповідає обставинам справи, та є наслідком порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновок суду про те, що відповідачем ОСОБА_2 фактично сплачувалися на користь позивачки аліменти на утримання дітей, розмір яких з розрахунку на місяць становить 3 759, 49 грн., що підтверджується квитанціями про оплату , відповідно до яких вказано призначення платежу: « на дітей» або « аліменти» та роздруківками Приват 24 позивача.

Скаржник вважає, судом першої інстанції не взято до уваги твердження позивача про те, що після розірвання шлюбу, починаючи із січня 2018 року відповідач ОСОБА_2 надає матеріальну допомогу на дітей, сплачуючи на їх утримання близько 9 500 грн. на місяць.

Також скаржник посилається, що судом першої інстанції не необґрунтовано не взято до уваги таку частину доказів, як інші платежі, та інформацію щодо руху коштів на рахунках позивача за тими платежами, у призначенні яких не зазначено» аліменти» або « на дітей».

Адвокат Кириченко Г. В., яка діє в інтересах позивача, зазначає у скарзі, що суд дійшов необґрунтованого висновку, що найкращим інтересам дитини, на утримання якої протягом півтора років до цього відповідач сплачував ( і має змогу робити це надалі, про що свідчать докази у справі) близько 5 000 грн., відповідає утриманню 2 000 грн.

У скарзі скаржник посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як приватний підприємець, а також працевлаштований з окладом, який дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, а на переконання скаржника це свідчить про намагання відповідача штучно створити докази стосовно його матеріального становища, щоб не платити аліменти у зазначеному позивачем розмірі, оскільки відповідач раніше мав таку можливість і сплачував аліменти у розмірі 9 500 грн.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 працює адміністратором у фізичної особи підприємця та отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 4 173 грн. на місяць. Син часто хворіє, а діти відвідують гуртки, що потребує коштів.

Тому, скаржник вважає, що достатнім буде розмір аліментів на утримання дітей в розмірі по 5 000 грн. на кожну дитину для їх гармонійного розвитку, а висновок суду про абсолютну достатність для забезпечення інтересів дитини на їх утримання у розмірі 2 000 грн., не відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справедливого розгляду справи.

Скаржник адвокат Кириченко Г.В. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2020 року змінити, стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 09 .12.2019 року та до досягнення дітьми повноліття.

30 липня 2020 року на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кучер Ю.В.

У відзиві вказується, що суд першої інстанції ухвалив законне , обгрунтоване рішення, встановивши обставини справи, давши належну оцінку зібраним доказам, правильно застосувавши норми матеріального права, не допустивши порушень процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Представник відповідача посилається на норми ст. 141, 182 СК України та вказує, що мінімальний гарантований розмірі аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, прожитковий мінімум для дитини до 6 років встановлено з 01 січня 2020 року у розмірі 1779 грн.,з 01 липня 2020 року 1859 грн., а з 1 грудня 2020 року -1921 грн.

Також представник відповідача у відзиві посилається, що матеріали справи містять докази квитанції про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку на загальну суму 90227, 97 грн., що в перерахунку на місяць становить значно більшу суму, ніж мінімальний прожитковий мінімум на одну дитину. Тому розмір аліментів, визначений позивачем є необґрунтованим, оскільки нею не доведено та не підтверджено належними доказами можливість відповідача сплачувати аліменти щомісячно на утримання дітей в розмірі 10000 гривень на підставі рішення суду.

У відзиві представник відповідача просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду від 20.05.2020 року - без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно до вимог ЦПК України даної категорії справ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним нормам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно п.1 ч. 2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд згідно до ч. 3ст. 13 ЦПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог щодо стягнення аліментів з відповідача, але щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а не у розмірі по 5000 гривень на кожну дитину, як просить позивач , вказавши, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти у запропонованому позивачем розмірі, на підставі доказів, наданих сторонами у справі. Суд, керуючись вимогами закону щодо стягнення аліментів на утримання дітей, дійшов висновку про часткове задоволення вимог та стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача на утримання дітей у розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 09.12.2019 року та до досягнення дітьми повноліття.

Суд вказав у рішенні, що позивачем та її представником не було надано на адресу суду жодних доказів, за допомогою яких можливо встановити матеріальне становище дітей не лише за добровільної сплати аліментів батьком на їх утримання, а й з урахуванням розміру доходів їх матері, та обґрунтовані щомісячні грошові потреби на кожну дитину, які позивач визначила в твердій грошовій сумі у розмірі саме по 5 000 грн. на кожну дитину. При цьому, суд взяв до уваги,що відповідач ОСОБА_2 допомагає добровільно матеріально, надаючи кошти на утримання дітей, але суд дійшов висновку, що вказані платежі є непостійними, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, відповідають в повній мірі наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, на які суд посилався при ухваленні судового рішення, судом встановлено обставини справи та дано належну оцінку доказам сторін.

Статтею 18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991року) передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір?ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім?ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Згідно роз`яснення у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, відповідно до частини першої вказаної статті при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 183 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом сторони з 31.07.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.01.2018 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 31 липня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 180 - розірвано ( а. с. 14-15, 55-56).

В шлюбі народилися діти: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, які містяться на а. с. 9,1, а батьками дітей вказані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Діти зареєстровані та проживають разом із позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується даними довідки про реєстрацію місця проживання особи ( а. с. 11-13).

На а. с. 76 90 містяться копії квитанцій, із яких вбачається, що відповідачем по справі ОСОБА_2 сплачено за період 2018 2020 років на користь позивача аліменти на утримання дітей на загальну суму 90 227,97 грн., що з розрахунку на місяць становить 3759,49 грн. Дані обставини підтверджуються квитанціями про оплату, згідно яких вказано призначення платежу: на дітей або аліменти, та роздруківками Приват 24 позивача, що містяться в матеріалах справи. (21.06.2018 4300 грн.; 23.06.2018 2700 грн.; 13.07.2018 6030,15 грн.; 06.08.2018 6030,15 грн.; 19.09.2018 3522,59 грн.; 05.09.2018 6995 грн.; 05.10.2018 4020,10 грн.; 09.11.2018 7035, 18 грн.; 11.01.2019 2245 грн.; 11.01.2019 7745 грн.; 15.03.2019 4995 грн.; 10.04.2019 7000 грн.; 03.07.2019 2495 грн.; 03.09.2019 1996 грн.; 13.09.2019 4891 грн.; 31.10.2019 2495 грн.; 08.11.2019 1996 грн.; 19.11.2019 996 грн. (598 грн. + 398 грн.); 26.11.2019 3793 грн.; 12.12.2019 1996 грн. (998 грн. + 998 грн.); 17.12.2019 1996 грн.; 20.12.2019 500 грн.; 13.01.2020 2491,44 грн.; 15.01.2020 2000 грн.)

Відповідно до частин 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей.

Сторони по справі добровільно не домовились про матеріальне утримання дітей, позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом в суд про стягнення аліментів на утримання дітей, то кошти на утримання дітей (аліменти) присуджує суд.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 - 2027 грн., з 01 липня -2118 грн., з 01 грудня-2218 грн.

З 01 січня 2020 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, вважає обґрунтованим висновок суду щодо частково задоволення позовних вимог та стягнення аліментів в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, оскільки доводи апеляційної скарги та вимоги позивача щодо розміру аліментів у 5000 гривень на кожну дитину щомісячно є завищеними, позивач не надає підтвердження своїх доходів та матеріального обов`язку щодо утримання дітей.

Тому колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом правильно визначений розмір аліментів на утримання дітей, судом враховано вимоги закону та обставини справи, надані сторонами докази, оскільки 50 % прожиткового мінімуму становить 1109 грн., що значно нижче за розмір, який судом стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання дітей по 2000 гривень щомісячно.

Визначаючи конкретний розмір аліментів у кожній справі, суд має з?ясувати необхідний рівень коштів, який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, має враховуватись стан здоров?я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов?язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій, тощо.

Встановлення цих обставин має суттєве значення у випадках, коли позивач просить стягнути аліменти у розмірі, який перевищує прожитковий мінімум, встановлений в державі для дитини відповідного віку . Також суд перевіряє доводи сторін щодо отримання ними доходів, оскільки обоє батьків мають утримувати неповнолітніх дітей.

Разом з тим, позивач, яка відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, має довести наявність обставин для стягнення аліментів у більш високому (значному) розмірі з відповідача, повинна надати докази про доходи та матеріальне становище відповідача, щоб підтвердити розмір доходів відповідача та підстав визначення розміру аліментів у твердій сумі саме у розмірі 5000 гривень на кожну дитину.

Проте, ні в суді першої інстанції , ні оскаржуючи рішення суду до суду апеляційної інстанції, позивачем на надано доказів на підтвердження доходів відповідача від його діяльності чи отримання заробітної плати, які б дозволяли суду визначити розмір аліментів у розмірі 5000 гривень, як просить позивач.

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, та згідно даних податкової декларації, що міститься на а. с. 72 -75 за 2019 рік ним отримано дохід у розмірі 41 906,58 грн.

Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 21.01.2020 року офіційно працевлаштований, що підтверджується наказом № 3-К про прийняття на роботу з окладом 4 723 грн.( а. с. 71).

Отже, з врахуванням вище викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що посилання скаржника в апеляційній скарзі на обставину, що відповідач, будучи зареєстрованим як приватний підприємець, та ще і працевлаштований з окладом, який дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, свідчить про намагання відповідача штучно створити докази стосовно його матеріального становища, є необґрунтованими, та безпідставними, оскільки не спростовані позивачем належними доказами, тоді як відповідач подав документально підтверджені докази свого матеріального становища в даний час, що не позбавляє права позивача, в разі зміни матеріального становища відповідача довести такі обставини та звернутись із позовними вимогами про збільшення розміру аліментів на утримання дітей з відповідача.

Щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі про необхідність витрат на дітей, які спрямовані на розвиток фізичного здоров`я, то апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції абсолютно вірно роз`яснено позивачу у рішенні щодо її права на звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей, оскільки дані вимоги позивача в цій частині вимог не доведені, та не дають підстав для задоволення вимог позивача в повному обсязі, а тому дані посилання скаржника є безпідставними і не підлягають задоволенню колегією суддів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно визначення розміру аліментів, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, тому відсутні підстави для їх задоволення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено та перевірено наявні у матеріалах справи докази, відповідно до вимог закону, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та зміни рішення суду.

Отже, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кириченко Галини Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

Єльцов В. О.