Справа № 345/3725/19
Провадження № 22-ц/4808/81/20
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Калуського міськрайонного суду від 21 жовтня 2019 року, вскладі судді Миговича О.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.03.2011 року у сумі 114707, 96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті httр://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір. Це підтверджується його підписом у анкеті-заяві. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, станом на 15 липня 2019 року його заборгованість перед позивачем становила 114707,96 грн.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, просив стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 114707, 96 грн. та судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 21 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 36 913,34 грн непогашеної частини тіла отриманого кредиту за кредитним договором б/н від 02.03.2011 року та 1921 грн витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у заяві позичальника від 02.03. 2011 року процентна ставка за кредитом не зазначена, у заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення простроченого тіла, пені та штрафів, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Представник апелянта зазначив, що згідно анкети-заяви відповідача вбачається що відповідач висловив згоду про оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та засвідчив особистим підписом. Відповідачем під час укладення кредитного договору також підписана довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду. Дана довідка підтверджує що відповідач був проінформований про умови кредитування щодо сплати процентів, пені та штрафів за договором.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачу було видано кредитну карту з встановленим кредитним лімітом в розмірі 300 грн, однак даний ліміт неодноразово змінювався і з 25.01.2018 року він становив 50000 грн. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Крім цього, відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки.

Вказує, що заборгованість відповідача по кредиту складається з 36913,34 грн заборгованості за тілом кредиту та 33023,70 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту. Суд безпідставно відмовив у стягненні простроченого тіла кредиту, порушивши вимоги статей 526, 599, 1054 ЦК України щодо належного виконання грошового зобов`язання. Встановивши, що банк надав позичальнику кредит, який ним не повернуто, в суду не було підстав відмовляти у стягненні решти заборгованості по тілу кредиту, в тому числі простроченої заборгованості. В матеріалах справи наявна виписка по карторахунках відповідача що підтверджує заборгованість по кредиту та має статус первинного документа.

Необгрунтовано суд також при вирішенні спору застосував правовий висновок, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, оскільки спірні правовідносини в цих справах не є подібними. В ній відповідачем заперечувались умови договору, тоді як в даній справі позичальник умов кредитного договору не оспорював, що свідчить про його згоду з такими.

На думку апелянта, відмова суду у задоволенні цих позовних вимог порушує принципи двосторонності та оплатності договору. А отже, наносить шкоду усім споживачам банківських послуг, оскільки можливість кредитування забезпечується за рахунок залучених грошових коштів на банківських депозитах.

Апелянт просив рішення суду в частині відмови позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Правом на подачу відзиву ОСОБА_1 не скористався.

В засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «Приват Банк» Рокетська С.В. доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, однак належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи необхідність дотримання учасниками справи процесуальних прав та обов`язків, а судом строків розгляду справи, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод для розгляду справи у відсутності відповідача не вбачає.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 02.03.2011 року між ПАТ КБ «Приват банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем заяви, за умовами якого останньому надано кредит на картковий рахунок. При цьому в заяві зазначено, що позичальник погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с. 12).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку заборгованості, посилався на Тарифи банку, а також Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/,як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 13-28).

З`ясовано, що позичальник свої зобов`язання щодо погашення кредиту належним чином не виконував. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження своїх вимог (а.с.8-11) станом на 15 липня 2019 року загальна сума боргу за кредитним договором складала 114707,96 грн. З яких: 36913,34 грн - заборгованість за тілом кредиту, 33023,70 грн за простроченим тілом кредиту, 38582,45 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 5938,47 грн заборгованість по судовим штрафам.

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, між сторонами існує кредитне зобов`язання, відповідно до якого позичальник користується платіжним засобом, кредитні карточки йому видавалися неодноразово. Відповідно ОСОБА_1 був обізнаний про його існування, усвідомлював наявність заборгованості та вчиняв дії, спрямовані на виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № б/н від 02.03.2011 року.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 в день написання анкети-заяви 02.03.2011 року підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» по договору SAMDN3514, відповідно до якої базова % ставка в місяць складає 3,0%, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається з базової процентної ставки по договору та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць. Довідкою передбачено також нарахування штрафу за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більше як на 30 днів та становить 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним договором (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_1 підписавши Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими визначено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів за порушення виконання зобов`язань та пені, фактично погодився із визначеними процентами та розміром штрафних санкцій.

Перевіряючи законність та обгрунтованість судового рішення щодо часткового задоволення позову про стягнення заборгованості по тілу кредиту апеляційний суд виходить з такого.

Згідно долученого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 36 913,34 грн, а за простроченим тілом кредиту 33 023,70 грн. Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи та поясненнями позивача фактично підтверджено отримання позичальником кредитних коштів лише в розмірі 36 913,34 грн, які й стягнуто на користь банку.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком, оскільки судом не звернуто увагу на те, що відповідач зобов`язаний повернути не тільки кошти отримані за кредитом але здійснити плату за користування кредитними коштами, а також несе відповідальність за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Частинами першою - четвертою стататі 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справимають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу частини першої статті 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг вбачається, відповідачу ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн. 02.03.2011 року. Однак згідно довідки банку вбачається, що з часу укладення договору мала місце неодноразова зміна кредитного ліміту, так 25.01.2018 року кредитний ліміт збільшено до 50000 грн.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей абоінших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами. При цьому платіжні карткийому видавалися неодноразово. Також неодноразово змінювався кредитний ліміт.

Сума заборгованості позичальника по тілу кредиту відображена у наданих банком розрахунках. Суми надходження та витрат коштів згідно розрахунку повністю співпадають з інформацією, що міститься у виписках по рахунках, долучених банком до апеляційної скарги. Тобто, вказаними письмовими документами доведено, що відповідач активно користувався кредитними коштами.

При цьому прострочене тіло кредиту в сумі 33023,70 грн це фактично отримані позичальником кошти. У випадку неповернення коштів у встановлений законом строк певний платіж з тіла кредиту переноситься до простроченої заборгованості.

Власного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не надав та не спростував належними та допустимими доказами розрахунок заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, наданий позивачем.

Крім того, із представлено банком розрахунку вбачається, що заборгованість по пені нарахована в межах річного строку у сумі 38582,45 грн, та штраф 5938,47 грн. (а.с.8-11).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Оскільки нарахування пені і штрафу згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 30 днів пільгового періоду», (підписаної відповідачем ОСОБА_1 ) фактично має місце за одне й те саме порушення несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним зобов`язанням, то колегія суддів з огляду на розмір заборгованості за тілом кредиту 36913,34 грн та простроченим тілом кредиту 33023,70 грн приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені у сумі 38582,45 грн та відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу.

Приймаючи до уваги те, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань позичальником отримано, що свідчить про погодження ним дій банку щодо умов кредитування в цій частині, суд не вбачає підстав для відмови у стягненні суми заборгованості по простроченому тілу кредиту в сумі 33023,70 грн. та пені в сумі 38582,45 грн.

З огляду на наведене, судом першої інстанції постановлене рішення з порушенням вимог норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача.

Згідно частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь банку кредитної заборгованості в розмірі 108519,49 грн, то з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» належить стягнути сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4543,17 грн.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ в силу закону. А тому ухвалене в ній судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 21 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського 1Д, ідентифікаційний код 14360570) 36 913,34 грн заборгованості по тілу кредиту, 33 023,70 грн заборгованості по простроченому тілу кредиту, 38582,45 грн заборгованості по пені за прострочене зобов`язання, а всього 108519,49 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.03.2011 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського 1Д, ідентифікаційний код 14360570) судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 4543,17 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бурти оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко