"27" липня 2020 р. Справа № 363/2602/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

27 липня 2020 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - Баличевої М.Б., при секретарі Рибка І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у сумі 35 000 Євро, проценти за користування коштами у період часу квітень 2017 року - вересень 2019 року включно 31 500 Євро, 3% річних за період з 01.04.2017 року по 24.10.2019 року 2 695 Євро 48 євроценти , а всього - 69 195 Євро 48 євроцента, а також судові витрати - судовий збір у розмірі 9 605 грн. та витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги у розмірі 3 500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.2017 року ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 35 000 Євро з умовою повернення коштів у строк до квітня 2017 року, на підтвердження чого відповідач надав власноручну розписку. Свої зобов`язання позивач виконав у повному обсязі, надав у розпорядження відповідача 35 000 Євро, що останній підтвердив відповідною розпискою. Однак, ОСОБА_2 свої зобов`язання по поверненню позики не виконав, у встановлений розпискою строк - до 01.04.2017 року позику не повернув, на вимоги позивача про повернення позики не реагує. На підставі викладеного, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти постановлення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом оголошення про його виклик на сайті суду, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

27 липня 2020 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Встановлено, що 25.01.2017 року ОСОБА_2 була отримала від ОСОБА_1 в борг позика у розмірі 35 000 Євро з кінцевим строком повернення до 01.04.2017, на підтвердження чого ОСОБА_2 була складена розписка від 25.01.2017 року.

Право вимоги боргу ОСОБА_1 випливає з укладеного між ними договору позики від 25.01.2017 року.

Із позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що на цей час відповідач свої зобов`язання не виконав, суму боргу позивачу не повернув.

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами.

Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення позики.

01 квітня 2017 року сплив строк за яким відповідач повинен був повернути борг, на вимоги позивача повернути борг відповідач ОСОБА_2 ніяким чином не реагує, до сьогоднішнього часу ухиляється від повернення суми боргу, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у загальному розмірі 69 195,48 Євро, яка складається із: 35 000 Євро - борг за договором позики; 31 500 Євро - проценти за користування коштами за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року; 2 695, 48 Євро - 3% річних за період з 01.04.2017 року по 24.10.2019 року.

Також, у п. п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано до суду договір № 04-06/2019 про надання правової (правничої) допомоги від 04.06.2019 року, який укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Володимира Власенка», додаткову угоду № 1 до Договору № 04-06/2019 про надання правової (правничої) допомоги від 04.06.2019 року від 04.06.2019 року та дублікат квитанції № 0.0..1 від 05.06.2019 року про оплату ОСОБА_1 правових послуг наданих Адвокатським бюро «Володимира Власенка» у розмірі 3 500 грн. за Договором № 04-06/2019 про надання правової (правничої) допомоги від 04.06.2019 року, а тому з огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3 500 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 9 605 гривень.

Керуючись ст.ст. 509,526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, 14, 274, 263-265,273, 280, 281, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 69 195 (шістдесят дев`ять тисяч сто дев`яносто п`ять) Євро 48 євроцентів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вишгородського районного суду Київської області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя М.Б. Баличева