КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Справа №758/6764/19 Головуючий у І інстанції Васильченко О.В.
Провадження №22-ц/824/754/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми Олени Олександрівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Суліма О.О. звернулася до суду першої інстанції з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника з вилученням паспортного документа посилаючись на те, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження № 30287151 за виконавчим листом, що виданий 05 жовтня 2011 року Подільським районним судом м. Києва по справі № 2-6369/10.

ОСОБА_1 має перед ОСОБА_2 заборгованість за договором підряду яка становить 19921 доларів США, що згідно курсом НБУ станом на 12 квітня 2019 року становить 534480 грн. 43 коп., при цьому боржником не вчиняються жодні дії спрямовані на виконання рішення суду з моменту відкриття виконавчого провадження.

В ході виконавчого провадження були вжиті заходи щодо розшуку грошових коштів та належного боржнику майна з метою накладення арешту та заборони на його відчуження.

Відповідно до інформаційних довідок з ДФС України та Управління пенсійного фонду боржник не працює та не отримує доходу, має відкриті рахунки в банківських установах, на які постановою Подільського РВ ДВС від 05 березня 2013 року було накладено арешт. Разом з тим, кошти на відкритих рахунках в банківських установах відсутні.

Згідно з витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру рухомого майна вбачається, що за боржником на праві приватної власності зареєстрована квартира загальною площею 89.3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу у м. Києві Сулімою О.О. від 16 квітня 2019 року було описано нерухоме майно боржника та накладено арешт на нього, а 03 травня 2019 року вказану квартиру було передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ».

Відповідно до відповіді на запит з прикордонної служби боржник систематично перетинає кордон.

Не бажаючи виконувати судове рішення, не маючи офіційного місця працевлаштування, створюючи різноманітні перешкоди, зокрема у вигляді подання до суду заяв про забезпечення позову для зупинення торгів, з метою невиконання судового рішення, при цьому має достатню фінансову можливість залишати країну і їздити за її межі.

З метою забезпечення виконання судового рішення та на підставі викладеного в поданні, приватний виконавець просив суд першої інстанції встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 , шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов`язань, покладених рішенням суду по справі № 2-6396/10.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року подання задоволено та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених рішенням Подільського районного суду м. Києва по справі №2-6396/10.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з часу отримання інформації про існування виконавчого листа № 2-6396 та виконавчого провадження ним, як боржником, виконуються усі обов`язки визначені законом - він не чинить будь-яких перешкод, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, з`являється на вимогу приватного виконавця тощо.

На нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , постановою приватного виконавця накладено арешт та виставлено на публічні торги.

Разом з тим ОСОБА_1 зазначає, що він є безробітним та не отримує доходів.

З урахуванням норм чинного законодавства вбачається, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і факт умисного ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.

Також ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Чинним законодавством України передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду слід було з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

У даному випадку покладені на ОСОБА_1 обов`язки не виконуються останнім внаслідок незадовільного фінансового стану, оскільки останній не працює та не має доходу, а не через те, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання своїх зобов`язань покладених на нього судовим рішенням.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми О.О. - Коваля К.В. , в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, представник приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми О.О. - Коваль К.В. у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в той же час, невиконання судових рішень нівелює принцип обов`язковості виконання судових рішень.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі посилається на завідомо недостовірні факти, чим вводить суд в оману з метою ухилення від виконання раніше поставленого рішення суду, щодо визнання за ним боргу та примусового його стягнення.

Зокрема ОСОБА_1 з моменту ухвалення рішення Подільським районним судом м. Києва від 28 лютого 2011 року по справі № 206396/10 про стягнення з нього заборгованості на користь ОСОБА_2 перестав займатись підприємницькою діяльністю, фактично офіційних прибутків та заощаджень не має, добровільно виконувати рішення суду про стягнення боргу відмовляється, проте періодично перетинає державний кордон України на різних автомобілях, які потім реєструються на його дружину та в подальшому реалізуються на території України.

З наданих пояснень приватному виконавцю ОСОБА_1 , фактично отримав право власності на квартиру, яка була арештована та передана на реалізацію, за рішенням суду від 2011 року, а фактично здійснив державну реєстрацію права власності на нього в 2019 році, ймовірно сподіваючись на закриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення з нього суми боргу.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 також стверджує, що про існування виконавчого листа № 2-6396 та про виконавче провадження № 30287151 йому стало відомо лише в травні 2019 року.

Однак, зазначене не відповідає дійсності, так як ОСОБА_1 було відомо про наявність рішення Подільського районного суду м. Києва про стягнення з нього боргу та він особисто звертався до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на таке рішення суду першої інстанції.

Окрім цього, при відкритті виконавчого провадження Подільським РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_1. було направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження за зареєстрованим місцем проживання, ОСОБА_1 неодноразово запрошували до відділу виконавчої служби для надання пояснень та надсилались запити до правоохоронних органів. Також, Подільським РВ ДВС у м. Києва здійснювалось примусове вилучення автомобіля «Рено», який належить боржнику, але яким керувала інша особа на підставі довіреності, і вказаний автомобіль примусово реалізовувався. Тобто, вказані факти свідчать про обізнаність ОСОБА_1 щодо наявності виконавчого провадження про примусове виконання рішення суду щодо стягнення з нього заборгованості.

Після передачі вищевказаного виконавчого провадження до приватного виконавця, 12 квітня 2019 року приватним виконавцем, керуючись вимогами частини 4 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), винесено постанову про прийняття виконавчого провадження, копію постанови направлено сторонам.

Боржником жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду з моменту відкриття виконавчого провадження в Подільському РВ ДВС, а також прийняття ВП приватним виконавцем Сулімою О.О. не вчинено.

Відповідно до інформаційних довідок з ДФС України та Управління пенсійного фонду боржник не працює та доходу не отримує, має відкриті рахунки в банківських установах, на які постановою від 05 березня 2013 року в Подільському РВ ДВС було накладено арешт, але на яких відсутні кошти до теперішнього часу.

При цьому, не маючи жодних офіційних доходів, ОСОБА_1 періодично перетинає державний кордон України, що підтверджується відповідними документами з Державної прикордонної служби України.

На сьогоднішній день сума заборгованості боржником не погашена та ним не вчиняються жодні дії для виконання рішення суду, що трактується не інакше, як ухилення від погашення існуючої заборгованості.

Викликом приватного виконавця від 15 квітня 2019, зобов`язано боржника з`явитись до виконавця та подати декларацію про доходи та майно за встановленою формою Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 та копій необхідних документів.

Боржник ОСОБА_1 з`являвся двічі, знайомився з матеріалами справи та зазначена вимога приватного виконавця про надання декларації та документів, вказаних у виклику, проігнорована, про що в останнього відібрано пояснення.

При цьому, він двічі отримував рахунки для добровільного погашення боргу, але ніяких дій для цього не вчинив.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру (Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Держаний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, Державний реєстр рухомого майна) встановлено, що за боржником на праві приватної власності зареєстрований об`єкт житлової нерухомості, а саме: квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, загальною площею: 89.3 (кв. м.), цільове призначення: житлове приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

16 квітня 2019 року приватним виконавцем Сулімою О.О. винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

25 квітня 2019 року приватним виконавцем Сулімою О.О. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення вартості описаного майна.

03 травня 2019 року квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ».

Натомість, ОСОБА_1 умисно діючи на вчинення будь-яких дій направлених на перешкоджання виконання рішення суду вдається до звернень судів м. Києва із позовами про розділення майна між подружжям, зупинення дій по виконавчому провадженню, зміни розміру суми заборгованості та звертається зі скаргами на дії приватного виконавця.

Зокрема, не погоджуючись із реалізацією вищевказаної квартири з метою зупинення торгів та врешті ухилення від сплати боргу, дружиною боржника ОСОБА_4 було подано до Дніпровського районного суду м. Києва заяву про забезпечення позову в у цивільних справах до подачі позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, так як вважає описану та арештовану квартиру спільним майном подружжя.

Тобто, враховуючи існування виконавчого провадження та дії боржника, які спрямовані на будь-яке ухилення від добровільного виконання рішення суду, введення судів в оману та постійне перешкоджання виконанню рішення суду боржник умисно ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань.

Враховуючи викладене, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Суліма О.О. вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

На підставі викладеного у відзиві представник приватного виконавця виконавчого округу Суліми О.О. - Коваль К.В. просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Під час судового розгляду справи на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення щодо безпідставності вимог апеляційної скарги від ОСОБА_2 , в який зазначено, що жодних дій щодо виконання рішення суду ОСОБА_1 не вчиняє, про існування поважних причин щодо такої бездіяльності, які тривали б понад 9 років - ані виконавця, ані стягувача не повідомляв.

ОСОБА_1 понад 9 років живе у власному житлі, оплачує комунальні послуги, сплачує судовий збір та несе витрати на адвокатів - замість того, щоб спрямовувати кошти на виконання рішення суду.

Зазначені обставини абсолютно вірно встановлені Подільським районним судом м. Києва, який цілком обґрунтовано задовольнив клопотання приватного виконавця Сулими Олени Олександрівни та ухвалою від 17 вересня 2019 року по справі №758/6764/19 тимчасово обмежив ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Окрім того, судові спори, які розглядаються Дніпровським районним судом м. Києва в межах справ №755/8391/19 та №755/9599/19, ініційовані ОСОБА_1 з метою ухилення від виконання рішення Подільського районного суду м.Києва від 28 лютого 2011 року по справі №2-6396/10, адже подання позовів співпало з моментом, коли відбувся арешт квартири та розпочалася процедура її реалізації як майна боржника в межах виконавчого провадження №30287151.

Зазначене також встановлене постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 р. по справі №755/8391/19.

Також додатковим доказом вчинення ОСОБА_1 дій з умисного ухилення від виконання рішення Подільського районного суду м. Києва свідчить спроба накласти арешт на квартиру у якості забезпечення позову до подачі позовної заяви (постанова Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року по справі №755/7736/19) та безпосереднє звернення ОСОБА_1 до Подільського районного суду м. Києва після спливу 9 років невиконання рішення суду із заявою про відстрочення виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2011 року по справі №2-6396/10.

На підставі викладеного у письмових поясненнях ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник приватного виконавця Сулими О.О. - Коваль К.В. та представник ОСОБА_2 - адвокат Клюц С.О. в судове засідання з`явилися та просили суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, доходить висновку що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 жовтня 2011 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-6396/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором підряду у розмірі 19 921 доларів США, що є еквівалентом 157 987 грн. 47 коп., та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 4-5).

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми О.О. перебуває виконавче провадження № 30287151 від 14 грудня 2011 року передане Подільським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-6396, виданого 05 жовтня 2011 року Подільським районним судом м. Києва (а.с. 136-137).

На момент прийняття виконавчого провадження сума боргу становила 19 921 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 12 квітня 2019 року еквівалентна 534 480 грн. 43 коп.

12 квітня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про прийняття виконавчого провадження, копію постанови направлено сторонам (а.с. 144-145).

Відповідно до інформаційних довідок з ДФС України та Управління Пенсійного фонду боржник не працює та доходу не отримує (а.с. 163-168), має відкриті рахунки в банківських установах, на які постановою від 05 березня 2013 року Подільського РВ ДВС було накладено арешт, але на яких відсутні кошти (а.с. 104, 107, 108, 110).

16 квітня 2019 року Постановою приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Суліми О.О. про опис та арешт майна боржника описано та накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1

25 квітня 2019 року Постановою приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Суліми О.О. було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №30287151.

03 травня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Сулімою О.О. було подано заявку на реалізацію арештованого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,до ДП «СЕТАМ».

Як вбачається із матеріалів подання приватним виконавцем вживалися всі необхідні заходи з виконання виконавчого листа № 2-6396/10, разом з тим ОСОБА_1 не вчиняються будь-які дії спрямовані на виконання рішення суду, починаючи з дати відкриття виконавчого провадження та до моменту звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Задовольняючи подання приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Суліми О.О. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підтверджується матеріалами подання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до норм ЦПК України та Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» (стаття 6 вказаного Закону) одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником, за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Тобто, за змістом ч.1 та ч.3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що примусово виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, ч.3 ст.441 ЦПК України передбачає, що такий захід забезпечення виконання судового рішення, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України щодо особи, яка ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням та на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судова колегія вважає, що тимчасове обмеження права виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 не порушує його права на вільне пересування і вважає, що застосоване до ОСОБА_1 обмеження відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv.Bulgaria» від 26.11.2009)

1) обмеження ґрунтується на законі (п.19 ч.Зст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ч.ч.І, 2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.441 ЦПК України);

2) обмеження переслідує легітимну мету, передбачену у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: обмеження є необхідним в демократичному суспільстві для підтримання публічного порядку (в даному випадку - щодо обов`язковості виконання судового рішення) та з метою захисту прав інших осіб (в даному випадку - прав стягувачів щодо ефективного виконання судових рішень);

3) обмеження перебуває в справедливому балансі між правами заявника та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування): тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України не завдасть істотної шкоди майновим і немайновим правам заявника (в тому числі - більшої, аніж шкоди, яка заподіюється стягувачам внаслідок довготривалого невиконання боржником судових рішень) і сприятиме виконанню судових рішень і запобігатиме ухиленню заявника від виконання законних вимог державного виконавця щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 441 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за поданням приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Суліми Олени Олександрівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: