Справа № 349/2104/18
Провадження № 2/349/2/20
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
15 січня 2020 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретарів судового засідання Мартиновської І. П., Сірко І.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Гордія В.Г.

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 349/2104/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

ОСОБА_1 , інтереси якої предсталяє адвокат Гордій В.Г., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 про визнання за нею, як спадкоємицею за заповітом ОСОБА_7 , права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою - АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , який доводився їй родичем та який усе належне йому майно заповів позивачці. Заповіт не змінений і не відмінений. Спадкодавцю ОСОБА_7 на праві особистої приватної власності належало нерухоме майно - житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка, що розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , яке він набув до моменту одруження із ОСОБА_2 . Отримання спадкодавцем свідоцтв про право власності на це нерухоме майно 11 липня 2012 року та 17 грудня 2013 року не змінює дати виникнення його прав на нерухоме майно. Позивачка прийняла спадщину. Звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л. їй відмовлено з тієї підстави, що нотаріусу не надані підтверджуючі документи, що спадкове майно є особистою приватною власністю ОСОБА_7 , а не спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 . Просила позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Гордій В.Г. позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що домоволодіння в АДРЕСА_1 було побудовано спадкодавцем ОСОБА_7 в 1980 році, тобто до реєстрації в червні 1992 року шлюбу з ОСОБА_2 Будівництво домоволодіння було завершено в 1980 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок, який на замовлення ОСОБА_7 було виготовлено 20 червня 2012 року, показаннями допитаних у судовому засіданні свідів, які підтвердили побудову домоволодіння до виїзду спадкодавця в грудні 1991 року за межі України у США, де в подальшому, а саме 17 червня 1992 року він одружився з ОСОБА_9 (після одруження ОСОБА_8 ). З цих підстав просив позовні вимоги його довірительки задовольнити повністю.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечив проти позову повністю з тієї підстави, що його довірителька з 17 червня 1992 року до дня смерті ОСОБА_7 перебувала з спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі. Нерухоме майно було ними набуто спільно, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому є їхньою спільною сумісною власністю. Не заперчує тієї обставини, що домоволодіння по АДРЕСА_1 було побудовано до виїзду ОСОБА_7 у США, однак спірне домоволодіння було непридатним для проживання. Було зведено лише стіни, покрівлю. Усі роботи по оздобленню будинку, встановленні вікон, дверей, підлоги, опалення, освітлення здіснено за кошти його довірительки ОСОБА_2 . Окрім того, його довірителька, яка визнана інвалідом, має право на обов`язкову частку у спадщині. Просив у позові відмовити повністю.

Відповідачі ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 у судове засідання не прибули і не повідомили суд про причини своєї неявки, хоч про день, час та місце слухання справи були повідомлені в установленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рогатині Івано-Франківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 12 березня 2014 року виконавчим комітетом Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області.

Відповідно до заповіту, посвідченого 27 січня 2014 року сільським головою с. Вербилівці Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 на випадок смерті зробив заповідальне розпорядження відповідно до якого все належне йому майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, заповів ОСОБА_1 .

Згідно з копіями витягу про державну реєстрацію прав № 34792321 від 11 липня 2012 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 липня 2012 року ОСОБА_7 належало на праві приватної власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» 20 червня 2012 року, станом на 20 червня 2012 року до складу домоволодіння входили: житловий будинок (літ. А) загальною площею 126,9 м2, вбиральня (літ. Б) загальною площею 1,7 м2, шопа (літ. В) загальною площею 7,3 м2, ворота № 1, огорожа № 2, криниця № 3, криниця № 4.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 14791368 від 17 грудня 2013 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,2059 га, кадастровий номер :01:002:0220, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 17 грудня 2013 року.

Приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л. постановою від 18 жовтня 2017 року за № 1090/02-31 ОСОБА_1 відмовленоу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з неподанням нею документів, що підтверджують право особистої приватної власності спадкодавця ОСОБА_7 на вищезазначене нерухоме майно.

Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36887609 від 15 березня 2014 року спадкова справа по спадкодавцю ОСОБА_7 заведена 15 березня 2014 року .

ОСОБА_1 09 липня 2014 року подала приватному нотаріусу Рогатинського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, позивачка прийняла спадщину за заповітом, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_7 .

Відповідно до заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_10 державному нотаріусу Рогатинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини від 06 травня 2014 року ОСОБА_2 прийняла спадщину за законом, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_7 .

Згідно з копією свідоцтва про одруження № ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , яка після одруження обрала прізвище ОСОБА_8 , одружилися ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Стейтен Айленд, ОСОБА_13 .

На підставі повідомлення про виплату від 09 березня 2001 року Адміністрації соціального забезпечення (м. Балтимор, штат Меріленд, США) суд встановив, що ОСОБА_2 є інвалідом.

Згідно з копією свідоцтва про народження № НОМЕР_2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданого офісом реєстрації актів громадянського стану відділом охорони здоров`я 29 червня 1993 року округ Манхеттен, її батьком зазначений ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_5 04 вересня 2014 року подала заяву приватному нотаріусу Дзері М.Л. про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті її батька ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_15 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 . Її батько - ОСОБА_7 .

Архівним витягом з протоколу №21 засідання виконавчого комітету Рогатинської міської ради народних депутатів Івано-Франківської області від 30.10.1978 року підтверджено надання дозволу ОСОБА_7 на будівництво індивідуального житлового будинку на зареєстрованій земельній ділянці на території Черченської селищної ради.

16 листопада 1978 року виконавчим комітетом Рогатинської районної ради ОСОБА_7 видано дозвіл № НОМЕР_4 на право виконання будівельних робіт одноповерхового індивідуального жилого будинку. Дата здійснення будівельних робіт зазначена 1980 роком.

Спадкування - перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина за заповітом на користь ОСОБА_1 . Непрацездатна вдова ОСОБА_2 є спадкоємицею на майно ОСОБА_7 незалежно від змісту заповіту на половину частки, яка б належала їй у разі спдкування за законом. Право на обов`язкову частку інших спадкоємців першої черги за законом, які прийняли спадщину - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 - у судовому засіданніне встановлено. Спадкоємець першої черги ОСОБА_6 (третя особа у справі без самостійних вимог щодопредмета спору) є такою, що спадщини не прийняла.

Вирішуючи питання щодо правового режиму вищезазначеного спадкового нерухомого майна, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3ст. 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, державна реєстрація за спадкодавцем права власності на житловий будинок 11 липня 2012 року і права власності на земельну ділянку 17 грудня 2013 року не означає, що саме в цей час ОСОБА_7 набув право власності на нерухоме майно. Державна реєстрація може підтверджувати набуття нерухомого майна у власність, яке мало місце раніше.

Відповідно до правової позиції по справі N 6-137цс13, викладеній Верховним Судом України, право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Громадянин набував права власності на доходи від участі в суспільном виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (частина друга статті 12 цього Закону).

Таке правове регулювання правовідносин з права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року.

Стаття 181 ЦК України визначає поняття нерухомої та рухомої речі. Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Отже вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу слід виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, необхідно встановити час та підстави виникнення права власності, з`ясувати, чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору.

У 1980 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Указ втратив силу згідно указу президії Верховної Ради, ПВР СРСР, від 22 лютого 1988 року, № 8502-XI "Про визнання такими, що втратили чинність, Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків" і статті 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про внесення змін до деяких законодавчих актів СРСР з питань охорони природи та раціонального використання природних ресурсів".

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування особою жилого будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Вищезазначені правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 пояснив, що в період з 2011 по 2014 роки працював сільським головою с.Черче Рогатинського району Івано-франківської області. Йому відомо, що домоволодіння ОСОБА_7 було збудовано в період 1980-1990 років. ОСОБА_7 був військовим, часто до будівельних робіт залучалися солдати. До виїзду за межі України домоволодінян було повністю збудованим - зведені стіни на фундаменті, дах. ОСОБА_7 до виїзду за кордон проживав у новозбудованому житловому будинку. Щодо проведення внутрішніх робіт йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що був знайомий з ОСОБА_7 з 1977 року до часу смерті 2014 року. Разом служили у військовій частині, підтримували товариські стосунки. Він був командиром взводу, а ОСОБА_7 начальником служби технічного забезпечення. Наприкінці 70 років ОСОБА_7 розпочав будівницто житлового будинку в с.Черче Рогатинського району Івано-Франківської області. Перед його виїздом до США житловий будинок був повністю збудований, встановлено опалення (котел на дровах), металеві сходи на другий поверх, чорнова підлога. Перед виїздом збирав побратимів. ОСОБА_18 за столом у новій хаті.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що проживала по сусідству з ОСОБА_7 . Їй достовірно відомо, що до виїзду за межі України ОСОБА_7 збудував житловий будинок, накрив його, встановив вікна, двері, проживав в будинку. Її син народився в 1984 році, а тому їй добре відомо, що на цей час житловий будинок був побудований, встановлені вікна, двері, поштукатурені стіни. ОСОБА_7 проживав у будинку до виїзду за кордон. Після виїзду його за межі України в будинку жили квартиранти, які торгували гуманітарними речами. В подальшому здійснювалися поточні ремонтні роботи, зокрема на другому поверсі. Крім того, вона медичний працівник. Тривалий час на прохання ОСОБА_1 , яка здійснювала догляд за вже хворим ОСОБА_7 , приходила до нього для надання медичної допомоги. Їй відомо, що саме ОСОБА_1 доглядала хворого ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що домоволодіння по АДРЕСА_1 було побудовано до виїзду ОСОБА_7 за кордон. Дах був накритий шифером, були вікна, двері. Зверху хата не була поштукатурена. Для опалення було встановлено два котли - газовий та для дров.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що будову ОСОБА_7 було розпочато в кінці 70 років. До виїзду за кордон в 1991 році в будинку були вікна, двері, опалення. Будинок опалювався дровами. Він бачив, як з комина йшов дим.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він по спеціальності столяр. В 1988 році був на курорті в с.Черче. Бачив новозбудовану двоповерхову хату накриту шифером, яка виділялася з -поміж інших. Люди йому повідмили, що то хата військового. В подальшому він одружився та став проживати в с.Черче. Доробляв в будинку сходи на другий поверх, а саме стелив дошки на металевий каркас. В хаті була чорнова підлога, було освітлення. Йому відомо, що перед смертю ОСОБА_7 хворів, доглядала за ним ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_23 пояснив, що спадкодавець доводиться рідним братом його діда. Йому відомо, що ОСОБА_7 за життя склав декілька заповітів щодо належного йому майна. Що стосується домоволодіня, то на час виїзду за межі України будинок не був придатний для проживання. ОСОБА_7 виїхав за кордон і одружився з ОСОБА_24 для того, щоб допомогла завершити будівництво. За час проживання з ОСОБА_25 передавав кошти, які належали його дружині для проведення ремонтних робіт, заміни вікон на пластикові.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що її дочка та зять проживали в будинку ОСОБА_7 після його виїзду за кордон в 1993-1994 роках. Прожили в будинку 8 років. За кошти, які їм надсилав ОСОБА_7 через дочку ОСОБА_5 , поставили вікна в будинку, провели воду, перекрили дах, постелили паркет на чорнову підлогу, довели до ладу сходи. ОСОБА_1 фактично не доглядала ОСОБА_7 , а тому перехід на неї домоволодіння, э неправильним, оскільки є дружина та діти.

Свідок ОСОБА_27 пояснила, що домоволодіння ОСОБА_7 було побудовано в 80 роках. До виїзду за кордон були стіни, хата була накрита шифером, вікна і двері не були встановлені. Після приїзду з США за кошти дружини Орисі завершив будівництво. Власних коштів не мав, оскільки не працював за кордоном. Всі кошти для завершення будівництва надавала йому дружина ОСОБА_28 .

Свідок ОСОБА_29 пояснила, що в період з 1989 року до 1991 року проживала з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу. Домоволодіння було збудоване до виїзду ОСОБА_7 за кордон, але не було придатним для проживання. Були зведені стіни на фундаменті, дах, який був перекритий шифером. Для заходу в будинок використовувався трап. Після виїзду за кордон та одруження з ОСОБА_2 , ОСОБА_7 за кошти дружини, які передавав квартирантам, завершував будівництво - встановив сходи до будинку, покрив підлогу паркетом, провів опалення та освітлення в будинку.

Згідно письмових свідчень ОСОБА_30 , оголошених у судовому засіданні, будівництво спірного домоволодіння було розпочато у 1982 році. Спадкодавець залив фундамент, поставив стіни і накрив хату. Усі інші роботи проводив за спільно зароблені кошти за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За межами України ОСОБА_7 працював мало. В основному використовував кошти дружини для будови, навчання внука від дочки від попереднього шлюбу, придбання старшій дочці квартири та гаража в м.Львові, автомобіля.

Допитана в якості свідка позивачка по справі ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_7 доводиться братом її матері. В листопаді 1991 року мати разом з ОСОБА_7 мали виїхати за кордон. Але на кордоні їх повернули додому. Після цього ОСОБА_7 в грудні 1991 року виїхав сам. До його виїзду за кордон будинок по АДРЕСА_1 був повністю збудований. Вона приходила до нього в гості, з`їжджала по перилах з другого поверху. В будинку було встановлено два котли для опалення. Дрова возив її дід з с.Кліщівни Рогатинського району. До ОСОБА_7 до нової хати приходили його друзі, разом сиділи за столом. Після його виїзду за кордон в хаті проживали квартиранти, які продавали гуманітарні речі.

Таким чином, дата побудови домоволодіння до виїзду ОСОБА_7 за кордон та придатність житлового будинку до проживання крім свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , підтверджується записом в технічному паспорті на домоволодіння, який внесено за заявою спадкодавця ОСОБА_7 щодо побудови будинку в 1980 році, довідкою Черченської сільської ради народних депутатів № 237 від 03.03.1994, виданою ОСОБА_7 , про те, що він побудував хату і йому потрібно видати технічні умови на виготовлення проектної документації на житловий будинок та на переконання суду не може бути спростовано показаннями свідків, заявлених стороною відповідача.

Щодо земельної ділянки, то архівним витягом з протоколу № 21 засідання виконавчого комітету Рогатинської міської ради народних депутатів Івано-Франківської області від 30 жовтня 1978 року підтверджується надання дозволу ОСОБА_7 на будівництво індивідуального житлового будинку на зареєстрованій земельній ділянці на території Черченської сільської ради народних депутатів.

Згідно з дозволом № 81 від 16 листопада 1978 року на право виконання будівельних робіт, виданим районним архітектором, ОСОБА_7 було дозволено приступити до будівництва одноповерхового індивідуального житлового будинку в с. Черче Рогатинського району.

За правилами ст. ст. 22, 24 КЗпШ України, який діяв на час реєстрації спадкодавцем шлюбу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України (чинного на час відкриття спадщини)особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до роз`яснень, наданих пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 (зі змінами) "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що спірне нерухоме майно - домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 до складу якого входили - житловий будинок (літ. А) загальною площею 281,0 м2, житловою площею 62,3 м2, вбиральня (літ. Б) площею 1,7 м2, шопа (літ. В) площею 7,3 м2, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2059 га, кадастровий номер :01:002:0220, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 були особистою приватною власністю спадкодавця ОСОБА_7 .

З врахуванням права (відповідно до ст.1241 ЦК України) відповідачки ОСОБА_2 , як непрацездатної вдови, на обов`язкову частку у спадщині (яка за наявності чотирьох спадкоємців за законом - дружини ОСОБА_2 , дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 становить 1/8 від спірного спадкового майна), суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку (літ. А) загальною площею 281,0 м2, житловою площею 62,3 м2, вбиральню (літ. Б) площею 1,7 м2, шопу (літ. В) площею 7,3 м2 та право власності на 7/8 частин земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2059 га, кадастровий номер :01:002:0220, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , місце проживання

АДРЕСА_3 , місце проживання АДРЕСА_3 , США.

ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6

Третя особа: ОСОБА_6 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 .

Дата складення повного судового рішення 24 січня 2020 року.

Суддя О.О.Лошак