Номер провадження 2/754/2012/20
РІШЕННЯ

іменем України

15 січня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Вільховченко І.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, а саме просить стягнути неустойку у розмірі ста відсотків від суми заборгованості, яка виникла з неналежної сплати аліментів, з урахуванням інфляційного знецінення, у розмірі 48 856,12 грн., які складаються з:

-заборгованості по аліментах, яка виникла в період з 08 жовтня 2010 року по 29 липня 2014 року - 20 377,27 грн.;

- інфляційних втрат та 3 % річних, які були нараховані на борг зі слати аліментів в період з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2019 року - 28 478, 85 грн.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 526, 625 ЦК України, ст. 196 СК України, обґрунтовує свої вимоги тим, що позивач посилається на те, що з 1995 року по 2008 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4. У відповідності до рішення Деснянського районного суду від 18 травня 2011 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання доньки у період з 08 жовтня 2010 року по 29 липня 2014 року. Відповідач ухиляється від утримання дитини, не надає матеріальної допомоги, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Просить задовольнити стягнення неустойки по 1% за кожен день прострочення від 31 січня 2019 року по день звернення до суду у розмірі 48 856,12 грн., що є 100% від суми заборгованості як передбачено ч. 1 ст. 196 СК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року відкрито провадження по справі.

Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому зазначається, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Зазначає про те, що позивач не є належним позивачем, оскільки зазначені кошти не належать їй на праві власності, а аліменти, отримані на дитину, є власністю дитини. Станом на дату подачі позову дитина досягла повноліття і набула повну право - та дієздатність. Стягнення заборгованості не допускається, якщо заборгованість утворилася з вини виконавчої служби. Державним виконавцем у 2012 році в порядку примусового виконання рішення по стягненню заборгованості був вилучений автомобіль, у відповідності до висновку вартість якого 32 350 грн., однак виконавчою службою не було здійснено зменшення суми заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням коштів, отриманих від реалізації автомобіля. Зокрема, судом розглядалися по суті і вирішені позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментах, інфляційних втрат і 3 % річних.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає про те, що той із батьків, на ім.»я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Дійсно державним виконавцем в порядку примусового виконання вилучено автомобіль відповідача, однак його не реалізовано. У відповіді позивач зазначив про зменшення позовних вимог до 20 377, 27 грн. (100% фактична сума заборгованості)

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за весь період заборгованості.

Відповідач та його представник підтримали вимоги відзиву, просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків зааборгованості.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

В судовому засіданні було встановлено, що з 1995 року по 2008 рік сторони перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4.

Сторони є батьками ОСОБА_6 , яка на день подання позову і розгляду справи є повнолітньою.

Рішенням Деснянського районного суду від 18 травня 2011 року з відповідача постановлено стягувати аліменти на утримання доньки.

Загальний період стягнення становить з 08 жовтня 2010 року до повноліття (по ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Тобто, за рішенням суду від про стягнення аліментів відповідач зобов`язаний сплачувати їх регулярно та в повному обсязі.

Долученою до справи довідкою - розрахунком заборгованості по сплаті аліментів за період з вересня 2013 року по березень 2015 року підтверджується, що відповідач нерегулярно та не в повному обсязі сплачував аліменти, заборгованість по сплаті аліментів станом на 26 липня 2019 року складає 20 377,27 грн. (а.с.5).

Судами неодноразово розглядалися спори щодо аліментних зобов`язань. Позивач тричі зверталася до суду з приводу стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів.

Зокрема, Деснянським районним судом м. Києва постановлені рішення від 29 березня 2011 року (виконавчий лист 2 - 2658/11 від 11.05.2011 про стягнення пені 29 481,60 грн.), від 16 липня 2012 року (виконавчий лист 2 - 4543/12 від 27.02.2012 про стягнення пені 3 971,13 грн. ), від 31 серпня 2012 року (виконавчий лист 2 - 3242/12 від 04.10.2012 про стягнення пені 3800,24 грн.). Виконавчі листи за рішеннями пред`явлені до виконання у Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві - зведене виконавче провадження № 35798675.

Крім того, позивач зверталася до суду про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасну сплату заборгованості зі сплати аліментів та додаткових витрат. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва 20 травня 2019 року було постановлено рішення, на підставі якого відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 .

У мотивувальній частині вказаного рішення зазначено про те, що для виконання рішення суду за виконавчим листом № 2-4543 відповідачем передано для реалізації транспортний засіб, оцінка якого становить суму більшу, ніж стягувана сума за даним виконавчим листом (про що також встановлено колегією суддів Київського апеляційного суду 30 серпня 2019 року). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відсутня вина відповідача у невиконанні судових рішень, за якими з останнього стягнуто на користь позивача неустойки (пені) в загальному розмірі 37 252, 91 грн.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. Сума боргу за попередній місяць не додається до розрахунку неустойки за наступний місяць.

Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення неустойки пені, саме «1% за кожен день прострочення від 31 січня 2019 року по день звернення до суду, що є 100% від суми заборгованості», зменшивши суму до розміру 20 377, 27 грн.

При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів суд має керуватися довідкою ВДВС про розрахунок заборгованості, в якій мають бути враховані доходи відповідача.

Як зазначалося вище, загальний період стягнення аліментів становив з 08 жовтня 2010 року по 29 липня 2014 року. У відповідності до довідки ВДВС заборгованість по сплаті аліментів за період з вересня 2013 року по березень 2015 року, при цьому позивач, долучаючи довідку - розрахунок, не зазначає період, за який просить нарахувати пеню, не надає повний розрахунок, з урахуванням сплачених аліментних зобов`язань та з урахуванням зведеного виконавчого провадження № 35798675 щодо стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів.

Згідно з ст. 77-80 ЦПК України, належними, допустимими та достатніми є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі них можна встановити дійсні обставини справи, у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, а саме «1% за кожен день прострочення від 31 січня 2019 року по день звернення до суду, що є 100% від суми заборгованості».

Вимоги позову є необґрунтованими, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 80, 88, 209, 265, 280-289 ЦПК України, 180, 196 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 22 січня 2020 року.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон