ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/315/20 Номер провадження 22-ц/814/1677/20Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року (ухвалене суддею Васильєвою Л.М., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть-АЗС-Україна» про визнання протиправною бездіяльність ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» щодо не розгляду та ненадання відповіді на її звернення щодо її особистого працевлаштування, зобов`язання ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» повторно розглянути звернення про її працевлаштування та надати відповідь. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 10.07.2019 року вона з власної ініціативи звернулась до відповідача з письмовим зверненням, в якому прохала надати інформацію щодо її працевлаштування та додала резюме, але відповіді не отримала.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що рекомендований лист від 10.07.2019 року №327, який направлявся ТзОВ «Татнефть-АЗС-Україна» був вручений 12.07.2019 року уповноваженій особі Власенко О.О. під підпис. Тому вважає, що заперечення відповідача щодо неотримання вказаного листа є необгрунтованим. Крім того, посилається на те, що цей лист був оформлений як звернення відповідно до вимог ст.ст. 14,15 ЗУ «Про звернення громадян», однак відповіді на вказаний лист не отримала.

Від відповідача ТзОВ «Татнефть-АЗС-Україна`надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року залишити без змін.

Від позивачаГалич- ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій остання спростовуючи доводи, які викладені у відзиві ТзОВ «Татнефть-АЗС-Україна», прохала апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. На момент розгляду справи був присутній представник відповідача, позивач в судове засідання не з?явилася подавши заяву з проханням слухати справу у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Диканській районній філії Полтавського обласного центру зайнятості, де була проінформована про наявність вакантних посад бухгалтера у відповідних установах, орнанізаціях та підприєствах Полтавської області.

10.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до ТзОВ «Татнефть-АЗС-Україна`з письмовим зверненням, в якому прохала надати інформацію щодо її працевлаштування та додала резюме. Також прохала в разі погодження чи відмови обгрунтувати належним чином свою відповідь, а відповідь надати у відповідності до вимог ЗУ «Про звернення громадян».

Так, звертаючись до суду з позовною заявоюГалич- ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідь на своє звернення вона не отримала, тому прохала визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не зобов`язаний надавати відповідь на звернення позивача, яке стосується її особистого працевлаштування та яке було направлено позивачем за її власною ініціативою, тому дійшов висновку про те, що права позивача не порушені відповідачем та не підлягають захисту, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Проте, з таким висновком місцевого суду, колегія суддів не може погодитись виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, визначення змісту позовних вимог є виключним диспозитивним правом позивача, яким він розпоряджається на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа, яка має право на судовий захист за власним розсудом обирає спосіб захисту. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених ( оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.ст.3, 15, 16 ЦК України суд може захисти лише порушене право особи та у визначений Цивільним Кодексом України спосіб. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З наведеного слідує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач звернулася до відповідача із заявою про працевлаштування в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян», проте розгляд її заяви відповідачем не проведено, відповіді останній не надано.

Відповідно до ст.ст. 5, 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог закону, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об?єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п?яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Статтею 12 цього закону передбачено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження».

Оскільки ОСОБА_1 з власної ініціативи зверталась до ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» з заявою про її можливе працевлаштування у відповідача, це звернення стосується трудових правовідносин.

Проте, колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки дія Закону не поширюється на порядок розгляду заяв громадян встановлений трудовим законодавством, а тому звернення позивача не підлягало розгляду.

Даний висновок суду першої інстанції, зроблено без врахування інших положень закону, якими заборонено відмову в прийняті та розгляді звернень. Положення ст. 12 закону лише вказують на те, що розгляд заяви позивача по суті в порядку передбаченому чим закону є неможливим, проте як звернення, подана заява не може бути залишена без розгляду та надання відповіді заявнику, при цьому дії відповідача та зміст відповіді врегульовано положеннями Закону.

За таких обставин висновки суду є необгрунтованими та не відповідають завданням цивільно процесуального судочинства, оскільки за наявності порушеного права позивача, воно залишиться без захисту.

Таким чином невірне застосування вищевказаних норм матеріального права та процесуального права стало причиною не з`ясування усіх обставин справи та винесення незаконного і необґрунтованого рішення не на засадах верховенства права, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги викладене вище, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року та постановлення нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавськийапеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ТзОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» щодо не розгляду та ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 щодо працевлаштування.

Зобов`язати ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо працевлаштування з наданням відповіді.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2020 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська ______________ В.П. Пікуль