КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/41519/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Осаулов А.А.

28 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка Володимира Васильовича про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 , державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенко В.В. та просили:

визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенком В.В. щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на об`єкт житлової нерухомості - двокімнатну квартиру, загальною площею 47,7 кв. м (житлова площа 28,6 кв. м), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 33371314, дата та час державної реєстрації 20.09.2019 о 15:39:31 год.;

скасувати запис про право власності №33371314 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), який було внесено державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенком В.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно від 24.09.2019 індексний номер 48840454;

судові витрати покласти на відповідачів солідарно.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6266/2020
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2020 позовну заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що у договорі іпотеки відсутнє застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, натомість окремий договір про задоволення вимог іпотеко держателя між сторонами не укладався.

Зазначив, що прийнятим рішенням про проведення державної реєстрації фактично відбулося примусове стягнення спірного майна.

Зауважує, що державним реєстратором для вчинення реєстрації права власності на предмет іпотеки встановлюється відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Звертають увагу на те, що за фактом подання ОСОБА_4 до державного реєстратора підроблених документів, позивачі звернулися до поліції про вчинення кримінального правопорушення.

Вказує на відсутність висновку (звіту) про оцінку вартості квартири на момент реєстрації права власності за відповідачем, що є грубим порушенням ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просив залишити рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що позивачі надали згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з підписанням договору іпотеки.

Звертає увагу на те, що суб`єктом оціночної діяльності було здійснено оцінку предмета іпотеки та визначено вартість об`єкту оцінки без ПДВ.

Вказує на недоведеність необхідності державного реєстратора повідомляти позивачів про набуття права власності за ОСОБА_4 на квартиру.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просила останню задовольнити.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників цивільного процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів порушення вимог чинного законодавства саме при реєстрації права власності державним реєстратором, не зазначено як реєстратор порушив права позивача, тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію є передчасною.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що 13.08.2008 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 370/П/23/2008-840, на підставі якого останній було надано грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 115 500,00 доларів США, строком до 11.08.2023 (а. с. 18-21).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13.08.2008 між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед ВАТ КБ «Надра» за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 370/П/23/2008-840 від 13.08.2008 (а. с. 22-23).

13.08.2008 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку ВАТ КБ «Надра» було передано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м. (а. с. 24-27).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2010 у справі № 2-4186/11 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 151 203 долари США 30 центів, гривневий еквівалент по курсу НБУ 7,89 грн. станом на 26.08.2010 складає 1 192 994 грн. 07 коп., 1700 грн. судового збору та 120 грн. збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього - 1 194 814,07 грн.

18.03.2019 ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Лекс Навігатор» уклали договорів № 370/П/23/2008-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «Лекс Навігатор» право вимоги за кредитним договором № 370/П/23/2008-840 від 13.08.2008 з додатковими угодами/договорами (а. с. 28-31).

18.03.2019 ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Лекс Навігатор» уклали договорів про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., зареєстрований в реєстрі за № 220. Відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належні первісному іпотекодержателю права за договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки (а. с. 33-35).

ТОВ «Лекс Навігатор», відповідно до договору від 01.04.2019 року № 370/П/23/2008-840, відступило права вимоги за кредитним договором № 370/П/23/2008-840 від 13.08.2008 на користь ОСОБА_4 (а. с. 36-38).

01.04.2019 ТОВ «Лекс Навігатор» та ОСОБА_4 уклали договорів про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 196. Відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належні первісному іпотеко держателю права за договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки (а. с. 40-43).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_4 було звернуто стягнення на предмет іпотеки, та державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Гаращенко В.В. 20.09.2019 здійснено реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (номер запису про право власності 33371314) (а. с. 50-52).

Позивач зазначає, що враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність згоди ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто у спосіб, визначений Законом України «Про іпотеку» та договором іпотеки, ненадання такого договору державному реєстратору та залишення ним без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким Закон пов`язує можливість переходу права власності, дії відповідача-2 щодо реєстрації за відповідачем-1 права власності на спірну квартиру, не можна вважати законними.

Вказує, що державний реєстратор не перевірив дотримання вимог чинного законодавства щодо виконання іпотекодержателем обов`язку з вручення вимоги кредитора, та не повідомив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як власників предмета іпотеки про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майне за ОСОБА_4 .

Позивач вважає рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 неправомірним, прийнятим із порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 умов іпотечного договору, тому підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 даного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Аналіз зазначених норм права свідчать, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Пунктом 5.3 Договору іпотеки передбачено, що сторони договору дійшли згоди щодо звернення стягнення предмету іпотеки відбувається на підставі:

рішення суду;

виконавчого напису нотаріуса;

домовленості Сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»;

права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 5.4. статті 5 Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3. цього Договору.

Із перелічених способів у договорі іпотеки не вбачається такий, який би давав право іпотекодержателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Укладаючи зазначений договір, позивачі в останньому не узгоджували з інотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором.

Надавали згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону «Про іпотеку», тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Встановлено, що між сторонами не укладався договір про задоволення вимог іпотекодержателя та не було домовленості - згоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений Законом України «Про іпотеку» та Договором іпотеки.

Ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору реєстратору та залишення нею без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії щодо реєстрації права власності на спірну квартиру, власником якої залишалась позивачка, не можна вважати законними.

(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 199/1276/17).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно частини третьої статті 10 даного Закону, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями: перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

- копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

- документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денноіо строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

- заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу) (п. 60 Порядку).

Таким чином, на державного реєстратора покладається обов`язок здійснити усі необхідні дії для перевірки документів необхідних для вчинення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці та встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_4 було звернуто стягнення на предмет іпотеки, та державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Гаращенко В.В. 20.09.2019 здійснено реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (номер запису про право власності 33371314) (а. с. 50-52).

Встановлено, що державним реєстратором не здійснено перевірки такого договору, наявності або відсутності факту виконання відповідних умов правочину, колегія суддів вважає, що прийняття державним реєстратором рішення про передачу спірної квартири у власність ОСОБА_4 та здійснення державної реєстрації права власності є незаконними, вчиненими без дослідження відповідних документів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 27 даного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Таким чином, підлягає скасуванню рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенком В.В. щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на об`єкт житлової нерухомості - двокімнатну квартиру, загальною площею 47,7 кв. м (житлова площа 28,6 кв. м), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 33371314, дата та час державної реєстрації 20.09.2019 о 15:39:31 год. та запис про право власності №33371314 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), внесений державним реєстратором.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Встановлено, що спірне майно є забезпеченням кредиту отриманого в іноземній валюті, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживають у спірній квартирі, загальна площа якої складає 47.7 кв. м. іншого нерухомого майна в апелянтів (позивачів) немає, згоди на відчуження спірного майна вони не надавали, тому існує заборона на звернення стягнення на таке майно.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального права.

За наведеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 та з державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка В.В. на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір по 960,50 грн. на кожного, окремо з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка Володимира Васильовича про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенком Володимиром Васильовичем щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на об`єкт житлової нерухомості - двокімнатну квартиру, загальною площею 47,7 кв. м (житлова площа 28,6 кв. м), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 33371314, дата та час державної реєстрації 20.09.2019 о 15:39:31 год.

Скасувати запис про право власності №33371314 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), внесений державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенком Володимиром Васильовичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно від 24.09.2019 індексний номер 48840454.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір по 960,50 грн. на кожного.

Стягнути з державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка Володимира Васильовича на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір по 960,50 грн. на кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30.07.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова