Справа № 307/2088/19
Провадження № 2/307/141/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

з участю представника позивача Жмурко Н.В.

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом органу опіки та піклування в особі Тячівської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки та піклування в особі Тячівської РДА звернувся у суд з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що ОСОБА_2 являється матір`ю-одинокою, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, часто на декілька днів залишає своїх малолітніх дітей без нагляду та їжі, діти змушені просити їжу у сусідів. Будинок у якому проживає відповідачка з дітьми знаходиться у незадовільному стані. У липні 2015 року дітей відповідачки взято на профілактичний облік служби у справах дітей, батьки яких ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Рішенням виконавчого комітету Кривської сільської ради № 14 від 25.06.2019 р. дітей, ОСОБА_4 , 2009 р.н., ОСОБА_6 , 2013 р.н., ОСОБА_7 , 2014 р.н., та ОСОБА_8 , 2017 р.н. було вилучено з сім`ї ОСОБА_2 , у зв`язку із загрозою їхньому здоров`ю та життю. Після цього орган опіки та піклування розглянув клопотання служби у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Крім того пояснила, що працівниками служби захисту дітей із відповідачкою неодноразово проводилися бесіди про необхідність створення належних умов для дітей, припинення аморального способу життя та зловживання алкоголем, однак вона ніяких заходів не вживала. У 2019 році ОСОБА_2 була засуджена за те, що неправомірно отримувала соціальну допомогу на дітей як одинока мати хоча фактично проживала у той час із батьком дітей. Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав органу опіки та піклування необхідно для захисту інтересів дітей, так як закінчується термін їхнього перебування у відповідних закладах без вирішення питання про позбавлення батьків батьківських прав, а повернення дітей ОСОБА_9 може становити загрозу для їхнього життя та здоров`я.

Відповідачка позов не визнала. Пояснила, що раніше вона дійсно не приділяла дітям належної уваги, однак на даний час повністю змінила свою поведінку. Минулого літа пішла з будинку батьків, влаштувалася на роботу на базі відпочинку в смт. Солотвино у подружжя ОСОБА_10 , які дозволили їй проживати у своєму двокімнатному будинку і не заперечують щоб вона там проживала разом з дітьми. Дуже хоче щоб діти проживали з нею, обіцяє забезпечити їм належні умови проживання. Утримувати дітей вона планує на кошти соціальної допомоги. Визнає ті факти на які посилається представник позивача, що не забезпечувала дітям належних умов проживання, що працівники ССД неодноразово попереджали її про необхідність змінити поведінку та приділяти більше уваги вихованню дітей. Також визнає, що у 2019 році її було засуджено за неправомірне отримання соціальної допомоги на трьох дітей. Її п`ята дитина померла через те, що вона знаходилася в лікарні з дочкою ОСОБА_7 , а її співмешканець, на якого вона залишила дітей не забезпечив належний догляд за дитиною.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Згідно статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною першою ст. 164 СК України передбачено обставини за наявності яких, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Виходячи із приписів ст. 150 цього ж Кодексу, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В судовому засіданні встановлено, що матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2.

Доказами наданими позивачем доведено, що до 25.06.2019 року відповідачка ОСОБА_2 систематично ухилялася від виконання свої обов`язків по вихованню дітей.

У графі свідоцтва про народження дітей «батько» ім`я ОСОБА_16 внесено відповідно до ст. 135 ч. 1 СК України.

Постановою Тячівського районного суду від 25.04.2019 р. ОСОБА_2 було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 184 ч. 2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення. Згідно вказаної постанови відповідачка притягувалася до адміністративної відповідальності за те, що у лютому 2019 р. залишила своїх дітей без нагляду.

Постановою суду від 10.09.2019 р. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 23.06.2019 р. вона на два дні залишила своїх дітей самих вдома.

Актом обстеження умов проживання малолітніх дітей ОСОБА_2 від 13.05.219 року складеного працівниками служби у справах дітей стверджено, що сім`я власного житла не має, проживає з бабою, дідом, тіткою та її співмешканцем. У день обстеження мати з дітьми були вдома. У будинку не прибрано, речі розкидані. З матір`ю дітей проведено бесіду щодо належного виховання дітей. У дітей відсутні особисті спальні місця, особисті речі, речі гігієни. Через систематичні сварки дорослих членів сім`ї, вживання алкоголю та ведення аморального способу життя діти знаходяться в оточенні яке порушує їхню психіку.

Із акту обстеження умов проживання складеного працівниками ССД в результаті перевірки повідомлення сільського голови села Криве від 25.06.2019 р. убачається наступне. В день обстеження діти знаходилися вдома. Зі слів баби, мати дітей ОСОБА_2 відсутня кілька днів. Вона - ОСОБА_2 - неодноразово залишає дітей на неї, а вона через стан здоров`я не в змозі доглядати за ними, тому діти залишаються на вулиці.

Актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 складеним представниками Кривської сільської ради від 25.06.2019 р. стверджено, що житло складається із двокімнатного будинку, в якому проживає 10 членів сім`ї, п`ятеро малолітні, двоє - похилого віку. Дворогосподарство має земельну ділянку, водопостачання місцеве, паливо тверде, від електромережі будинок тривалий час відключено через несплату боргу. Для виховання, розвитку та проживання малолітніх дітей не створено належні умови, житло не відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Мати не забезпечує належного догляду за дітьми, діти неохайні, постійно хворіють, часто залишаються без догляду.

З характеристики ОСОБА_2 , виданої Кривською сільською радою та акту обстеження житлово-побутових умов вбачається, що ОСОБА_2 потягом тривалого часу веде аморальний спосіб життя, проживає у важких матеріально-побутових умовах. Малолітні діти постійно перебувають у несприятливих соціально-психологічних умовах цієї сім`ї та мають безпосередню загрозу для життя та здоров`я. Тривалий час у будинку відключено електроенергію через несплату боргу. Для виховання, розвитку та проживання малолітніх дітей не створено належні умови, житло не відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Мати не забезпечує належного догляду за дітьми, діти неохайні, постійно хворіють, часто залишаються без догляду. За місцем проживання ОСОБА_17 характеризується посередньо, активну участь у житті села не приймає. За наявною інформацією сільської ради, у 2017 році притягувалася до кримінальної відповідальності за неправомірність отримання допомоги на дітей, як одинока мати.

Рішенням виконавчого комітету Кривської сільської ради № 14 від 25.06.2019 р. вирішено вилучити з сім`ї ОСОБА_2 малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до висновку Тячівської районної державної адміністрації № 139 від 03.07.2019 р. орган опіки та піклування надав згоду на позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Факт своєї неналежної поведінки по відношенню до своїх малолітніх дітей відповідачка визнала.

Згідно ст. с. 9, 18 Конвенції про права дитини схваленої резолюцією 50/155 генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) і ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91 р. держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Свідок ОСОБА_18 показала, що із літа минулого року ОСОБА_2 працювала у неї найманим працівником на базі відпочинку в смт. Солотвино. До роботи вона відносилася добросовісно, спиртних напоїв не вживала, розповіла їй що від неї забрали дітей і вона дуже хоче їх повернути. Бачачи що відповідачка виправилася вони з чоловіком мають намір допомогти їй, тому дали згоду на її проживання з дітьми у їхньому двокімнатному будинку розташованому у смт. Солотвино. На даний час роботи на базі відпочинку немає, тому Герба інколи допомагає їй по господарству, оплату за будинок вони з чоловіком від неї не беруть. Якщо вона побачить що відповідачка неналежно доглядає за дітьми, або зловживає спиртним то відразу повідомить відповідну службу. Зареєструвати Гербу у будинку вона не бажає, так як це може у майбутньому створити для неї - ОСОБА_10 - додаткові проблеми.

Отже суд з`ясував, що причиною відібрання органом місцевого самоврядування дітей від ОСОБА_2 та поміщення їх у спеціальні соціальні заклади стала її неналежна поведінка в результаті якої вона не виконувала свої обов`язки по вихованню дітей, не вживала заходів по створенню їм належних умов проживання.

За час, що минув із дня відібрання у неї дітей та поміщення їх у спеціальні соціальні заклади ОСОБА_9 не зверталася до суду із позовом про скасування рішення виконкому сільської ради. Крім того за цей час вона не влаштувалася на роботу, і навіть не стала на облік у центрі зайнятості. Не маючи роботи вона не винайшла відповідне житло. Її пояснення про те, що вона має намір утримувати та виховувати дітей за рахунок соціальної допомоги не заслуговують на увагу, так як вона не надала суду жодних документів, що за такою допомогою вона зверталася після того як була засуджена за неправомірне отримання допомоги на утримання дітей як мати-одинока.

Також суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_10 про надання відповідачці житла та забезпечення її роботою, тому що ні винайм житла ні робота не закріплені жодними договорами і на даний час базуються виключно на тому, що свідок ОСОБА_10 та її чоловік співчувають Герба через ситуацію що склалася і надають їй особисту допомогу, яка нічим не закріплена і не забезпечена на майбутнє.

Наведене дозволяє зробити суду висновок про те, що для захисту прав та найкращих інтересів малолітніх ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 позов слід задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно них і залишити дітей під опікою держави у відповідних соціальних закладах де їм буде забезпечене належне утримання та виховання.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 768.40 грв.

Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165 СК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровану в АДРЕСА_1 , фактично проживаючу в АДРЕСА_2 , (інші відомості відсутні), батьківських прав відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено не пізніше 30.07.2020 року.

Головуючий В.І. Гримут