Справа № 145/593/19
Провадження № 22-ц/801/1360/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 рокуСправа № 145/593/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Сопруна В.В., Медвецького С.К.,

секретар : Богацька О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 145/593/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Еталон» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еталон» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Борисюк І.Е., дата складання повного тексту рішення 21.05.2020 року, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Тиврівський районний суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 22 травня 2001 року, належить земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 3,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розміщена на території Васильківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

13 жовтня 2006 році між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро Еталон» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, терміном на 10 років.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Агро -Еталон» з проханням повернути належну йому земельну ділянку так, як договір закінчився ще у 2016 році і він не має більше наміру укладати договір оренди землі з ТОВ «Агро Еталон». Однак ТОВ «Агро Еталон» відмовило йому в поверненні земельної ділянки, оскільки договір підписаний на 49 років.

Таким чином, позивачу стало відомо, що належна йому земельна ділянка перебуває в користуванні ТОВ «Агро Еталон» на підставі договору оренди, укладеного не на 10 років, а на 49 років.

Позивачу було надано копію вказаного договору оренди та акту прийому - передачі землі, однак дані документи він не укладав і підписи у них - не його.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 13.10.2006 року, укладений між ним та ТОВ «Агро-Еталон», предметом якого була земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 3,22 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Васильківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року позов задоволено. Вирішено: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 13.10.2006 року, укладений між ОСОБА_1 «Орендодавець» та ТОВ «Агро - Еталон» «Орендар», предметом якого була земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 3,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Василівської сільської ради Тиврівськього району Вінницької області; вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Агро-Еталон» оскаржило його в апеляційному порядку, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дана земельна ділянка використовувалась за цільовим призначенням. ОСОБА_1 щороку вчасно отримував орендну плату на земельну ділянку АДРЕСА_1 , про що свідчить платіжні відомості та видаткові накладні, які знаходяться в матеріалах справи та зазначений факт не заперечується і самим позивачем, що свідчить про те, що ОСОБА_1 знав про існування оспорюваного договору оренди землі з 2006 року та не надав суду належних і допустимих доказів того, що про існування спірного договору він дізнався лише у 2018 році.

Крім того, скаржник зазначає, що позивач надав неправдиві свідчення з приводу того, що договір оренди від 13.10.2006 року на земельну ділянку АДРЕСА_2 НОМЕР_1 з ТОВ «Агро-Еталон» укладався на 10 років, оскільки з 2006 року по Васильківській сільській раді Тиврівського району Вінницькій області укладались масово договори оренди з ТОВ «Агро-Еталон» терміном на 49 років.

Також, зазначає, що відповідачем був дотриманий порядок укладання договору оренди землі, який визначений ст. 16 Закону України «Про оренду землі», а саме: він укладався за згодою орендодавця ОСОБА_1 .

Крім того, апелянтом зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав у 2019 році, при цьому не ставив питання про поновлення строку позовної давності, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено ТОВ «Агро-Еталон», є підставою для відмови у позові, тому суд першої інстанції мав би відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, ТОВ «Агро-Еталон» просить суд скасувати рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09.06.2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Від ОСОБА_1 на подану апеляційну скаргу надійшов відзив, в якому він просить рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09.06.2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Еталон» без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши представника апелянта адвоката Люблінську В.М., яка підтримує апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та представника позивача адвоката Куришова О.В., який апеляційну скаргу не визнає, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, через наступне.

Згідно частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним правовим вимогам.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступних обставин.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,22 га, розташованої на території Василевської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН№ 002883 (а.с.7).

13.10.2006 року від імені ОСОБА_1 з ТОВ «Агро-Еталон» укладено договір оренди даної земельної ділянки на строк 49 років, який в Державному реєстрі земель зареєстрований 12.01.2007 року за №02 (а.с. 5).

01.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "Агро-Еталон" із заявою про виділення йому його земельних паїв так, як він планує їх самостійно обробляти (а.с. 23).

Позивач стверджує у позові, що він дізнався про порушення його прав лише у лютому 2018 році, оскільки зазначений договір він не підписував та вважав, що він укладений на 10 років, а не на 49.

Згідно з висновком експерта від 26.11.2019 року № 5937/5938/19-21, проведеним Вінницьким відділенням КНДІСЕ, підпис у договорі оренди землі від 13 жовтня 2006 року у Розділі «Реквізити сторін» у стрічці «Підписи сторін» та в Акті приймання передачі згідно даного договору у розділі «Об`єкт оренди здав» від імені ОСОБА_1 не належать ОСОБА_1 , а належить іншій особі (а.с. 88-92).

Далі, судом першої інстанції було зазначено, що оскільки позивач не підписував договір, не був обізнаний про його зміст, так як примірник оригіналу оспорюваного договору не був виданий відповідачем після здійснення його реєстрації, а лише на вимогу позивача у 2018 році і ці пояснення не спростовані відповідачем в судовому засіданні та свідчать про те, що про своє порушене право позивач дізнався в 2018 році, і звернувшись до суду в межах строків позовної давності, визначених ст. 257 ЦК України, тим самим, не пропустив строку позовної давності, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Факт отримання орендної плати, не є визначальним при обчисленні строків позовної давності, якщо особа, права якої порушено, вважала, що правовідносини виникли з інших підстав, а тому твердження апелянта про сплив позовної давності у даних праввовідносинах, є безпідставними.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі 6-48цс15.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 143/226/17 (провадження № 61-11622св18).

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з обставин, що оскаржуваний договір підписаний не позивачем, як орендодавцем, та норм, визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України, з чим колегія суддів також погоджується, оскільки зазначені обставини підтверджуються наявними у справі доказами та до спірних правовідносин застосовані відповідні їм правові норми.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями частини третьої статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статей 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов`язання, відповідно до яких орендодавець за плату передає у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк. Договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі.

Згідно із приписами частин другої і третьої статті 207 ЦК України у редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як уже було зазначено, згідно з висновком експерта від 26.11.2019 року № 5937/5938/19-21, проведеним Вінницьким відділенням КНДІСЕ підпис у договорі оренди землі від 13 жовтня 2006 року у Розділі «Реквізити сторін» у стрічці «Підписи сторін» та в Акті приймання передачі згідно даного договору у розділі «Об`єкт оренди здав» від імені ОСОБА_1 не належать ОСОБА_1 , а належить іншій особі (а.с. 88-92).

Повноважень на підписання договору оренди землі від її імені позивач нікому не надавав.

При таких обставинах суд першої інстанції, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, урахувавши вищезазначені вимоги закону, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладення з відповідачем 13.10.2006 року договору оренди належної йому земельної ділянки, як загальної вимоги чинності правочину, передбаченої частиною третьою статті 203 ЦК України, що, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, є підставою для його недійсності.

Доводи скаржника про те, що подальші після укладення договору дії позивача, а саме отримання орендної плати, свідчать про схвалення ним договору оренди, висновків суду про недійсність договору не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги, також не спростовують рішення суду першої інстанції, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, досліджених та взятих до уваги судом, на власну користь без врахування встановлених обставин.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еталон» залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Сопрун