Провадження № 22-ц/801/1365/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 рокуСправа № 758/14732/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Панасюка О. С., Берегового О. Ю.,

за участю секретаря Куленко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником - адвокатом Яценко Олександром Сергійовичем, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, постановлену у цій справі 15 червня 2020 року у м. Вінниці суддею цього суду Воробйовим В. В.,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, мотивуючи його тим, що він перебував у фактичних шлюбних відносин з відповідачем, проте у зв`язку з виникненням протиріч вони були припинені. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 20 лютого 2012 року ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про нього як батька включено до актового запису про народження дитини, стягнуто з нього аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходу, починаючи з 12 квітня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_3 , оскільки у них немає кровного споріднення, що підтверджується висновком генетичної експертизи, яка проведена в місті Лас-Крузес, штат Нью-Мексико, США за результатами ДНК-тестування, проведеного ТОВ «ВІОТЕХСОМ» 31 січня 2013 року.

Пославшись на викладене, ОСОБА_1 просив суд виключити відомості про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити питання: «чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_2 ?». Вказана заява мотивована тим, що позивач заперечує факт свого батьківства по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , тому, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наявні підстави для її задоволення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення експертів поставлено питання: «Чи є кровне споріднення між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_2 ? Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Не погодившись із постановленою ухвалою, відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Позивач на апеляційну скаргу подав відзив, з якого вбачається, що з оскаржуваною ухвалою він погоджується, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 20 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2012 року (а. с. 21-22), ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про нього як батька включено до актового запису про народження дитини, стягнуто з нього аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходу, починаючи з 12 квітня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 16-19). Предметом судового розгляду у цій справі було визнання батьківства ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаного рішення видно, що судова молекулярно-генетична експертиза під час розгляду справи не проводилась у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 до експертної установи.

Відповідно до висновку генетичної експертизи, яка проведена в місті Лас-Крузес, штат Нью-Мексико, США за результатами ДНК-тестування, проведеного ТОВ «ВІОТЕХСОМ» 31 січня 2013 року, ОСОБА_1 не має кровного споріднення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 14-15).

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у цій справі, предметом позовних вимог у якій є оспорювання батьківства у зв`язку з відсутністю кровного споріднення з ОСОБА_3 (а. с. 2-6).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Тлумачення статті 136 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, а підставою для виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження можуть бути будь-які відомості, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3 ст. 102 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3-5 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Частиною 1 ст. 104 ЦПК України встановлено, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно зі ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Європейський суд з прав людини у справі KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства».

Суд першої інстанції, з`ясувавши думку учасників справи щодо призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, зважаючи на предмет позову та необхідність ДНК-тесту для з`ясування обставин, що мають значення для справи, дійшов вірного висновку про її призначення, визначивши при цьому відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 103 ЦПК України зміст питань, з яких має бути проведена ця експертиза.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дотримався наведених вимог процесуального закону, а доводи апелянта не є підставою вважати про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, оскільки при поданні клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи позивач реалізував свої процесуальні права, запропонувавши суду питання, роз`яснення яких на його думку, потребує висновку експерта. Натомість, представник апелянта, заперечуючи щодо проведення експертизи, інших питань не запропонував, а лише зауважив, що факту батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже надана правова оцінка Пролетарським районним судом м. Донецька, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (ч. 3 ст. 255 ЦПК України).

За таких обставин, оскільки ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року (а. с. 221) у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у цій справі відмовлено, вказана ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, а заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що суд першої інстанції зобов`язаний був закрити провадження у справі та не призначати судову молекулярно-генетичну експертизу у зв`язку з наявністю рішення про визнання батьківства.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання про призначення експертизи, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України вказану ухвалу слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Яценко Олександром Сергійовичем, залишити без задоволення, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк

О. Ю. Береговий