Постанова
Іменем України
22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 520/11029/14-ц
провадження № 61-14658св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Сімоненко В. М.,
суддів: Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Одеської авіаційної ескадрильї Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України,

третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Одеської області в складі суддів: Погорєлової С. О., Калараша А. А., Заїкіна А. П., від 24 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Одеської авіаційної ескадрильї Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі В/Ч НОМЕР_1 ), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, у якому просили стягнути з відповідача кожному по 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2012 року під час здійснення планового польоту з метою охорони державного кордону сталася авіакатастрофа, у якій загинув командир літака майор ОСОБА_2 син ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2 .

Балансоутримувачем літака, який зазнав авіакатастрофу є В/Ч НОМЕР_1 .

Посилаючись на наявність страждань, пов`язаних із загибеллю сина та батька, дій керівництва військової частини, позивачі просили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року у складі судді Луняченка В. О. позов задоволено частково.

Стягнуто з В/Ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 500 000 грн та на користь ОСОБА_2 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не надав належні докази про існування підстав для відмови у відшкодуванні заподіяної джерелом підвищеної небезпеки шкоди та винність ОСОБА_2 у навмисних діях або грубої необережності, що привели до катастрофи літака. Місцевий суд указав на установлені фактичні обставини справи, наявність страждань, пов`язаних із загибеллю сина та батька, дій керівництва військової частини та вважав розумним і справедливим стягнення на користь ОСОБА_1 (матері загиблого) моральної шкоди у розмірі 500 000 грн, а на користь ОСОБА_2 (сина загиблого) 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року апеляційну скаргу В/Ч НОМЕР_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважав встановленим, що майор ОСОБА_2 , який був командиром літака, не був реабілітований як той, що згідно матеріалів кримінальної справи, під час виконання польоту порушив вимоги норм безпеки польотів, виконуючи політ на висотах, допустив зіткнення літака з земною поверхнею, у результаті екіпаж у кількості трьох осіб загинув. Тобто ОСОБА_2 вчинив порушення правил польотів та правил експлуатації літальних апаратів, що спричинило авіакатастрофу та підпало під склад злочину, відповідальність за який передбачено статтею 416 КК України, а саме - порушення правил польотів або підготовки до них, а також порушення правил експлуатації літальних апаратів, що спричинило катастрофу або інші тяжкі наслідки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року (провадження № 61-43717св18) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову до Військової частини НОМЕР_1 Одеської авіаційної ескадрильї Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди скасовано, у цій частині залишено в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року.

За викладених обстави та в силу вимог статті 400 ЦПК України оскаржена постанова в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , які вирішені указаною постановою суду касаційної інстанції, Верховним Судом в даному провадженні не перевіряється.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, дійшов помилкових висновків про відмову в позові. Апеляційний суд не врахував, що предметом цього позову є відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Шкода у таких випадках завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. У касаційній скарзі також указано на те, що апеляційний суд прийшов до невірного висновку про винуватість ОСОБА_2 , який на момент авіакатастрофи був командиром літака, у скоєнні авіакатастрофи, оскільки єдиною формою рішення, яким установлюється винуватість особи у вчиненні злочину, є обвинувальний вирок суду. Разом із тим, кримінальна справа відносно ОСОБА_2 не порушувалась, постанов про притягнення його, як обвинуваченого, не виносилось. Касаційна скарга також містить посилання на правильність висновку місцевого суду про те, що рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до В/Ч НОМЕР_1 , третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, має преюдиціальне значення. Цим рішенням встановлено факт авіакатастрофи, загибелі екіпажу, внаслідок неї, у тому числі ОСОБА_2 , приналежність літака відповідачу, факт вильоту екіпажу на літаку на законних підставах, відповідно до наказу, а також встановлено обґрунтованість позовних вимог родичів загиблого пілота ОСОБА_5 .

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2019 року представник В/Ч НОМЕР_1 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судом апеляційної інстанції встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. указано, що аргументи касаційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, оскаржена постанова прийнята з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального закону. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 . Витребувано справу із суду першої інстанції.

У вересні 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи в складі п`яти суддів.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 04 липня 2012 року під час здійснення планового польоту з метою охорони державного кордону літак зіткнувся з земною поверхнею, у результаті чого екіпаж загинув. Серед загиблих був і командир літака майор ОСОБА_2 .

Командир екіпажу літака майор ОСОБА_2 під час авіакатастрофи обіймав посаду першого заступника командира ескадрильї начальника штабу Одеської авіаційної ескадрильї Південного регіонального управління Державної прикордонної служби.

Балансоутримувачем літака є В/Ч НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки головного управління статистики в Одеській області В/Ч НОМЕР_1 Одеська авіаційна ескадрилья Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України є самостійною юридичною особою, державною організацією, має ідентифікаційний номер та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Командир екіпажу літака майор ОСОБА_2 , під час авіакатастрофи обіймав посаду першого заступника командира ескадрильї начальника штабу Одеської авіаційної ескадрильї Південного регіонального управління Державної прикордонної служби.

Данні обставини визнаються сторонами та встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2014 року у справі № 520/1341/14ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Військової частини № НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю члена екіпажу літака DA 42 M-NG №23 в результаті авіакатастрофи 04 липня 2012 року ОСОБА_5 ( том 1, а. с. 118), яке залишено без змін, в частині наявності моральної шкоди та обов`язку із відшкодування саме військовою частиною НОМЕР_1 , та змінено в частині розміру моральної шкоди, рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року (том 2, а. с. 21).

Згідно висновків судової психологічної експертизи від 08 червня 2017 року, визначеної судом за клопотанням позивачів, ситуація, що досліджується за справою (загибель внаслідок авіакатастрофи сина та батька) є психотравмуючою для позивачів, їм завдані страждання ( моральна шкода). Можливий розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання приблизно, згідно висновку, відповідає 500 000 грн. Можливий розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_2 страждання, згідно висновку, складає від 250 000 грн до 500 000 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду в частині, яка переглядається, не відповідає.

У справі, яка переглядається, предметом позову є стягнення моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

З обставин справи слідує, що постановою слідчого прокуратури від 31 жовтня 2012 року кримінальну справу за фактом порушення правил польотів або підготовки до них, а також порушення правил експлуатації літальних апаратів, що спричинило катастрофу літака за ознаками злочину, передбаченого статтею 416 КК України закрито на підставі пункту 8 статті 6 ЦПК України в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, у зв`язку з тим, що особа, у діях вбачаються ознаки злочину, померла.

Доказів на підтвердження того, що відносно ОСОБА_2 , який загинув внаслідок авіакатастрофи, була порушена кримінальна справа, проводились будь-які слідчі дії, матеріали справи не містять.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Дослідивши обставини справи в частині, яка переглядається, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що ОСОБА_2 , який був командиром літака, загинув під час авіакатастрофи, тобто внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким на момент катастрофи на законних підставах володіла В/Ч НОМЕР_1 , та врахувавши, що в ході судового розгляду, відповідач не довів існування підстав для відмови у відшкодуванні шкоди, задіяної джерелом підвищеної небезпеки та винність ОСОБА_2 у навмисних діях або грубої необережності, що привели до катастрофи літака, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 в даній справі.

Визначаючи розмір моральної шкоди, місцевий суд урахував глибину фізичних та душевних страждань сина в наслідок загибелі батька, виходив із засад розумності та справедливості.

Переглядаючи справу, апеляційний суд зосередився на встановленні вини ОСОБА_2 у катастрофі літака, яка мала місце 04 липня 2012 року, проте поза увагою суду апеляційної інстанції залишився той факт, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки літака, власником якого є В/Ч НОМЕР_1 , тому остання зобов`язана відшкодувати позивачу ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану смертю батька, незалежно від своєї вини.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року за наслідками розгляду даної справи в частині вимог іншого позивача ОСОБА_1 (провадження № 61-43717св18).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Суд першої інстанції урахував вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дослідив обставини справи у відповідності із такими вимогами і надав оцінку доводам учасників справи, перевіривши надані учасника доказами.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи дану справу в апеляційному порядку, скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив протилежне за змістом судове рішення без належного спростування висновків районного суду, без зазначення новий доказів, які не були досліджені районним судом або досліджені ним із порушенням визначеної законом процедури, у зв`язку із чим без належного мотивування допустив переоцінку досліджених районним судом обставин та висновків.

Згідно вимог статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що апеляційний суд в частині, яка переглядається, скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду в цій частині та залишає в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 413, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року скасувати в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову до Військової частини НОМЕР_1 Одеської авіаційної ескадрильї Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року в цій частині залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик