22-ц/804/331/20
264/4320/19

Головуючий у 1 інстанції Матвєєва Ю.О.
Єдиний унікальний номер 264/4320/19
Номер провадження 22-ц/804/331/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мальцева Є.Є.,

Мироненко І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2019 року, ухвалене в м. Маріуполі Донецької області, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду до відповідачки ОСОБА_2 із позовом про зменшення розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява вмотивована тим, що на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 серпня 2013 року з нього стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частини з усіх його видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2013 року и до досягнення дитиною повноліття. На даний час його матеріальне становище змінилося та він не може сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в зазначеному розмірі. 13 вересня 2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 , який має ряд захворювань. Рішенням Орджонікідзевского районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2016 року з нього на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 17 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Крім того, він надає матеріальну допомогу своїй бабці ОСОБА_9 , з якою він проживає та яка є інвалідом 2 групи, самостійно забезпечувати себе не може, інших родичів, крім нього, не має. Просив зменшити розмір стягнутих з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_4 з ? до 1/8 частини з його заробітку.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував його матеріальний стан, наявність у нього іншої дитини, яка має ряд захворювань та потребує додаткових витрат на лікування, знаходження у нього на утриманні бабусі-інваліда 2 групи, якій він надає матеріальну допомогу приблизно 2 000 грн. щомісячно, а також наявність у нього кредитних зобов`язань.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 12 серпня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 02 серпня 2013 року (а.с. 11).

13 вересня 2014 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_10 (а.с. 8), від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_11 (а.с. 10).

Відповідно довідки про доходи ПрАТ «ММК ім. Ілліча» ОСОБА_1 . працює водопровідником доменної печі 5 розряду, за період з грудня 2018 року по травень 2019 року йому було нараховано заробітну плату в розмірі 115 113,98 грн., з яких утримано аліменти в розмірі 46 333,39 грн. (а.с. 22).

Відповідно довідки про доходи КЗДО МР «Централізована бухгалтерія Департаменту освіти» ОСОБА_7 працює вихователем дошкільного навчального закладу № 119, за період з грудня 2018 року по травень 2019 року їй було нараховано заробітну плату в розмірі 34 443,08 грн. (а.с. 23).

З довідки ОСББ «Зелінського 21а» вбачається, що ОСОБА_1 мешкає разом із ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18). ОСОБА_9 , 1938 року народження, є бабкою ОСОБА_1 (а.с.14-16,19), отримує пенсію за віком та є інвалідом 2 групи (трудове каліцтво) (а.с. 20-21).

Також судом першої інстанції встановлено, що діти позивача ОСОБА_12 та ОСОБА_11 мають хронічні захворювання та обидва потребують лікування, а також у сторін наявні близькі родичі, які також потребують додаткового піклування та утримання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів погіршення свого матеріального стану чи стану здоров`я порівняно з тим, які були у нього на час стягнення аліментів, розмір аліментів, які платить позивач на утримання двох дітей, не перевищує 50% від його доходу.

З такими висновками не можна не погодитися.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення свого матеріального стану чи стану здоров`я, яке повинно враховуватись судом при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів.

Докази, на які послався позивач, як на підстави для зменшення розміру аліментів, зокрема, народження ще однієї дитини, яка має ряд захворювань та потребує додаткових витрат на лікування, стягнення 50 % від заробітної плати внаслідок стягнення аліментів на утримання двох дітей, не дають підстав для задоволення позову в частині зменшення розміру аліментів, оскільки вказані обставини не можуть бути підставами для надання переваги у матеріальному забезпеченні однієї дитини порівняно з дитиною, щодо якої ставиться питання про зменшення розміру аліментів. Сукупний розмір аліментів, який стягується на дітей позивача не перевищує встановлений законом максимальний розмір відрахувань.

Що стосується доводів про знаходження на утриманні позивача бабці, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона дійсно потребує матеріальної допомоги та знаходиться саме на його утриманні.

Також не є підставою для зменшення розміру аліментів наявність у позивача ним же створених боргових кредитних зобов`язань.

Враховуючи, що аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також недоведеність позивачем суттєвої зміни матеріального становища після стягнення аліментів рішенням суду від 12 серпня 2013 року, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

Є.Є. Мальцева