ЄУН № 336/3095/20
пр. № 6/336/212/2020
УХВАЛА

Іменем України

27 липня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2006 року задоволено позов задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та коштів на утримання.

14.12.2006 року ухвалою суду виправлено описку в рішенні суду від 01.12.2006 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та коштів на утримання та ухвалено вважати правильною датою винесення рішення по справі 01 грудня 2006 року, замість невірної дати 01 листопада 2006 року.

18.12.2006 року стягувач отримала виконавчі листи по вказаній справі.

19.06.2020 року боржник ОСОБА_3 звернувся з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що виконавчий лист суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» №606-14, в редакції, яка діяла на час видачі виконавчого листа, оскільки виконавчий лист не містить РНОКПП боржника, невірно зазначена дата прийняття судового рішення, невірно вказана дата набрання законної сили рішення суду, не зазначено термін пред`явлення виконавчого листа до виконання. У виконавчому листі зазначена дата винесення рішення суду 01.12.2006 року, а у рішенні суду вказано 01.11.2006 року, також вказано, що дата набрання рішенням законної сили 04.09.2006 року, однак в матеріалах справи зазначено датою набрання законної сили 13.11.2006 року. Оскільки у виконавчому листі зазначені недостовірні відомості, державним виконавцем також помилково винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

13.07.2020 року державний виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) направила до суду копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 , та копію виконавчого листа від 01.12.2006 року.

20.07.2020 року державний виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) направила до суду письмові пояснення по суті яких просила у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити, оскільки 12.11.2028 року винесено постанову про відкриття ВП №67650708, станом на 30.06.2020 року існує заборгованість зі сплати аліментів в сумі 176554,63 гривень, оскільки виконавче провадження неодноразово завершувалось, на виконавчому листі були зроблені відповідні відмітки, наразі виконавчий лист перебуває на виконанні, а за період з 04.09.2006 року боржник не оспорював постанови державних виконавців про відкриття виконавчих проваджень, тому дії боржника спрямовані на ухилення від сплати аліментів та від фактичного виконання рішення суду. Державний виконавець разом з поясненнями заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Судове засідання, призначене 16.07.2020 року не проводилось у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та було відкладено на 27.07.2020 року.

В судове засідання 27.07.2020 року стягувач та боржник, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили та будь-яких заяв чи клопотань не направили.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання, відповідно до ст. 432 ч. 3 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи положення ст. 432 ч. 3 ЦПК України, заява розглянута судом без участі сторін по справі.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2006 року задоволено позов задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та коштів на утримання та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повнолітня ОСОБА_4 , починаючи з 04.09.2006 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти на її утримання у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, починаючи з 04.09.2006 року і до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, а також стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати та витрати на ІТЗ справи.

14.12.2006 року ухвалою суду виправлено описку в рішенні суду від 01.12.2006 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та коштів на утримання та постановлено вважати правильною датою винесення рішення по справі 01 грудня 2006 року, замість невірної дати 01 листопада 2006 року.

18.12.2006 року стягувач отримала виконавчі листи по вказаній справі, які були видані судом 01.12.2006 року.

ОСОБА_3 у своїй заяві вказує про те, що виконавчий лист не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» №606-14, оскільки в ньому не зазначено відомостей про РНОКПП боржника, невірно зазначена дата прийняття рішення суду, оскільки в рішенні суду датою його прийняття є 01.11.2006 року, натомість, як у виконавчому листі зазначено 01.12.2006 року. Окрім цього, невірно вказана дата набрання законної сили, оскільки вказано 04.09.2006 року, а в матеріалах справи зазначено, що рішення набрало законної сили 13.11.2006 року, тому вважає, що судом до виконавчого листа внесено недостовірну інформацію.

Як вказує ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 21.04.1999 року в редакції Закону яка діяла на час видачі виконавчого листа, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу,

прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано

документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я

(прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб)

стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або

місце проживання чи перебування (для фізичних осіб),

ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача

та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний

номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників

податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для

фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або

інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного

номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної

влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також

інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав

виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи

можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження

боржника та його місце роботи (для фізичних осіб),

місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника

тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою

посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і

скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою

печаткою є обов`язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який

видав виконавчий документ, за законом зобов`язаний мати печатку із

зображенням Державного Герба України.

Оскільки відсутність РНОКПП боржника не є перешкодою для відкриття виконавчого провадження та подальшого виконання рішення суду, державний виконавець не обмежений у праві вжити заходів щодо отримання таких відомостей в установленому порядку, тому доводи ОСОБА_3 про те, що відсутність РНОКПП є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню суд відхиляє.

Щодо тверджень боржника про невірно зазначені відомості щодо дати набрання законної сили рішенням суду, то у виконавчому листі чітко зазначено про те, що рішення підлягає негайному виконанню, тобто з моменту ухвалення рішення суду. Посилання боржника щодо дати набрання рішенням суду законної сили 04.09.2006 року спростовуються викладеними у виконавчому листі даними на тій підставі, що у 2006 році виконавчі листи видавались шляхом заповнення бланку встановленої форми. До вказаного бланку в графу «Суд вирішив», вручну, вносилась резолютивна частина рішення суду. Враховуючи, що кількість граф у бланку є обмеженою, а сама резолютивна частина рішення суду є значною, співробітник суду при видачі листа від 01.12.2006 року викладаючи її зміст, в частині дати початку стягнення аліментів «з 04.09.2006 року» вимушений був вийти за межі граф «Суд вирішив» та продовжити її викладення у графі «рішення суду» та «набрало законної сили».

За твердженнями боржника, рішення суду ухвалено 01.11.2006 року, натомість як у виконавчому листі зазначена дата 01.12.2006 року, проте, в матеріалах справи наявна ухвала суду від 14.12.2006 року про виправлення описки у рішенні суду по цивільній справі №2-3387/06, якою постановлено вважати правильною датою винесення рішення по справі 01 грудня 2006 року, замість невірної дати 01 листопада 2006 року.

Таким чином, у виконавчому листі вірно зазначено дату розгляду справи та винесення рішення суду, оскільки ухвалою суду виправлено описку у рішенні суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

За ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Під іншими причинами, за роз`ясненнями згаданого узагальнення, слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Вирішальною стадією судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Дослідивши матеріали справи та наведені заявником (боржником) доводи, надані державним виконавцем пояснення та докази, суд не вбачає підстав для задоволення заяви та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки ОСОБА_3 не наведено жодного аргументу, який був би достатнім для задоволення вимог. Рішення суду підлягає примусовому виконанню, оригінал виконавчого листа наразі перебуває на виконанні, обов`язок боржника сплачувати аліменти не виконаний, тому, зважаючи на викладене, заява ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 260, 443, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк