Справа № 527/118/18
провадження 2/527/340/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 серпня 2020 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретаря - Волик Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В своїй заяві позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 04 грудня 2006 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 не виконує.

Станом на 31 жовтня 2017 року її заборгованість перед банком складає 64969,79 грн., з яких: 928,48 грн. заборгованість за кредитом; 55271,32 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 5200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3069,99 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 64969,79 грн. та судові витрати у сумі 1762,00 грн.

02.06.2020 року представник позивача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, застосувати позовну давність до позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано суду доказів на отримання відповідачем кредиту в розмірі 2000,00 грн., доказів отримання відповідачем кредитної картки суду не надано, відсутній підписаний кредитний договір. Оскільки позовна давність обчислюється окремо за кожним платежем, позивач звернувшись до суду з позовом 17 січня 2018 року пропустив строк позовної давності щодо заявлених вимог. У позовній заяві відсутні докази про наявність договору яким встановлено процентну ставку за користування кредитом, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафів, пені) за порушення зобов`язання.

15.06.2020 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив суд позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір приєднання шляхом підписання позичальником заяви. Зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. У Заяві відповідача чітко зазначено, що вона висловила свою згоду на укладення кредитного договору та виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку. Між сторонами було досягнуто розмір процентної ставки у розмірі 36 % на рік, тобто між сторонами досягнуто усіх істотних умов. Відповідач отримувала кредитку картку та користувалася грошима. ЗУ України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Оскільки строк дії кредитної катки наданої відповідачу є 03.2016 року, тому позивач не пропустив строк звернення до суду з позовом, подавши позов 05.01.2018 року.

В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час судового розгляду, з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи у відсутність позивача.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача направив до суду клопотання у якому просив проводити розгляд справи у їх відсутність, у задоволенні позовних вимог просив відмовити із підстав зазначених у відзиві.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

04 грудня 2006 року ОСОБА_2 заповнила та підписала Заяву. У заяві зазначено, що ОСОБА_2 ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Вона погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, у заяві зазначено, що ОСОБА_2 отримала платіжну катку № НОМЕР_1 та пін-код до неї.

Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача стосовно того, що ОСОБА_2 не отримувала кредитної картки, оскільки до матеріалів справи представником позивача подано заяву, у якій в графі клієнт стоїть підпис, доказів того, що вказаний підпис ОСОБА_2 не належить, суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 підписала Заяву та отримала кретину картку із встановленим кредитним лімітом.

19 червня 2015 року ОСОБА_2 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_3 .

До позовної заяви банком додано Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 31 жовтня 2017 року, складає 64969,79 грн., з яких: 928,48 грн. заборгованість за кредитом; 55271,32 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 5200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3069,99 грн. штраф (процентна складова).

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як зазначено в ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Аналізуючи зазначені норми, суд зазначає, що в разі укладення кредитного договору розмір відсотків та неустойки, які підлягають стягненню у разі порушення боржником зобов`язання повинен бути встановлений законом або визначений у договорі за погодженням сторін.

У заяві позичальника від 04 грудня 2006 року, яка підписана сторонами відсутні умови, які визначають розмір пені, комісії, а також штрафів за порушення зобов`язання.

Матеріали справи не містять підтверджень, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Умови та правила надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у Заяві, яка підписана ОСОБА_2 умов, які визначають розмір неустойки (пені, штрафів), комісії за порушення зобов`язання, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.12.2006 року шляхом підписання Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір неустойки (пені, штрафів), комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача: 5200,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3069,99 грн. штраф (процентна складова) до задоволення не підлягають.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідач отримала від позивача грошові кошти, які в добровільному порядку не повернула, а також те, що в Заяві, яка підписана відповідачем встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, а саме 36 % за рік, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 928,48 грн. заборгованості за кредитом; 55271,32 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом є обґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Представником відповідача подано клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог банку.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема,прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесеннячергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Позивач звернувся з позовом до суду 17.01.2018 року.

З Довідки наданої позивачем вбачається, що ОСОБА_2 було видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .

Як вбачається із Виписки за картками наданими ОСОБА_2 , за період з 01.01.1999 року по 17 січня 2018 року (дата звернення з позовом), останнє поповнення карткового рахунку відбувалося 24.10.2012 року.

Таким чином, позивачем не доведено факт вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій спрямованих на сплату заборгованості по кредитному договору б/н від 04.12.2006 року після останньої проплати 24.10.2012 року, які б свідчили про переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 17.01.2018 року, тобто із пропуском строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначив, у той час, як представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що, відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року (справа № 566/1125/15-ц, провадження № 61- 5137св18).

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,141, 223, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 ).

Суддя А. О. Олефір