Провадження №2/235/357/20
Справа №235/8729/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Лебеденко В.В.

за участю відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.07.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 18697,29 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок порушення умов договору станом на 13.11.2019 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 25571,12 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 7843,73 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 9883,89 грн., заборгованість за пенею - 7843,50 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 25571,12 грн., судові витрати у розмірі 1921 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з часу укладення зазначеної угоди на користь банку було перераховано 16320 грн.

Згідно положень Закону України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено мораторій на виконання договірних зобов`язань та нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями, тому нарахування пені, за її думкою, є неправомірним. Окрім того, просила застосувати строки позовної давності, який розпочався, за її думкою, 28.07.2014 року з дати укладення Угоди щодо реструктуризації заборгованості, а з позовною заявою позивач звернувся тільки у грудні 2019 року. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання представник позивача не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 40).

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, підтримала наданий відзив на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.07.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 18697,29 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заборгованість за даним кредитним договором згідно Генеральної угоди становить 19803,29 грн. ( а. с. 8).

Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 13.11.2019 року у відповідачки виникла заборгованість перед банком у розмірі 25571,12 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7843,73 грн., заборгованості по відсоткам - 9883,89 грн., заборгованості по пені у розмірі 7843,50 грн.

Після закінчення строку кредитування відповідачка визнавала боргові зобов`язання та добровільно періодично вносила суму коштів на їх погашення, останній платіж був здійснений 21.102017 року.

Згідно п. 2.1 Генеральної угоди погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: з 01 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти в сумі 935,61 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та Правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.07.2016 року.

Згідно зі статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до положень частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, факт укладення договору кредиту підтверджено наявною у справі копією заяви та Умов і правил надання банківських послуг та розмір заборгованості підтверджено розрахунком, доданим позивачем до позовної заяви, тому суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у зв`язку з тим, що перебіг давності розпочався 28.07.2014 року, а з позовною заявою до суду позивач звернувся тільки у грудні 2019 року. Про неправомірне нарахування пені дізналася з моменту отримання позовної заяви, оскільки до жовтня 2017 року включно добровільно погашала боргове зобов`язання, визначаючи його розмір.

Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

За положеннями ст.ст. 256-258,261,266-267 ЦК України загальна позовна давність-строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки таки строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленій сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За договором про надання банківських послуг ( при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності ( стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту ( стаття 261 ЦК України).

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року ( справа за № 477/841/16ц) та від 03.10.2018 року ( справа № 233/2056/17).

Відповідно до ч. 1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/ або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини ( чи періодичного платежу) , то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08.11.2017 року у справі № 6-2891цс16.

Укладаючи з позивачем Генеральну угоду про реструктуризацію боргу від 28.07.2014 року, відповідачка винила дії, що свідчать про визнання нею свого боргу та обов`язку його сплатити, а тому на підставі наведених норм ЦК України строк позовної давності за вимогами банку переривався та починався заново.

Оскільки після припинення дії графіка погашення боргу за Генеральною угодою, яке мало місце 31.07.2016 року, та настання строку основного зобов`язання відповідачка визнала борг перед банком та неодноразово, добровільно вносила платежі на його погашення до жовтня 2017 року включно, що підтверджено як матеріалами справи ( а. с. 5, 53), так і поясненнями відповідачки в судовому засіданні, то позов до неї про стягнення заборгованості пред`явлено в межах встановленого статтями 257,258 ЦК України строку позовної давності, оскільки останній переривався такою добровільною сплатою.

За таких підстав строки позовної давності не застосовуються.

Що стосується доводів відповідачки про неправомірне нарахування банком пені, то суд виходить з наступного.

З розрахунку вбачається нарахування банком пені з 01.10.2014 року .

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-У11 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/ або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінету Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція .

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Отже, при обчисленні розміру стягнутої заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги ст. 2 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-У11 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 13.03.2017 року у справі № 6-2879цс16.

Судом при розгляді даної справи встановлена неправильність нарахування банком відсотків після припинення строку кредитування.

Так, згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з Генеральної угоди банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 18697,29 грн. на 24 місяця з 28.07.2014 року по 31.07.2016 рік шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Отже, вимоги банку про нарахування пені та відсотків за користування кредитом після липня 2016 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 31.07.2016 року, є необґрунтованими, і задоволенню не підлягають.

Як вбачається з наданого розрахунку, станом на 31.07.2016 року розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідачки, становить 7142,36 грн.

За таких підстав, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість у розмірі 14986,09 грн., яка складається з 7843,73 грн. - заборгованість за кредитом; 7142,36 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом до 31.07.2016 року включно, за винятком відсотків , нарахованих після 31.07.2016 року, та пені.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати - судовий збір у розмірі 1125,81 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256-258,261,266-267, 525,526, 530, 549, 550, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», , МФО 305299, на рахунок № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: 01001, м.Київ, вул.Грушевського,1, заборгованість за кредитним договором б/н від 28.07.2014 року у розмірі 17727,62 грн., судовий збір у розмірі 1331,76 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.01.2020 року.

Суддя: