П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 759/6422/18

Номер провадження 22-ц/824/600/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахова О.В.

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А.,

вивчивши апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах та є законним представником ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н. О., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал», третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсними договорів, поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 з урахуванням подальших уточнень, про визнання за позивачем в порядку поділу майна подружжя право власності на: холодильну камеру вартістю 6 000 грн., телевізор, який знаходиться в спальній кімнаті, вартістю 5 000 грн., мікрохвильову піч вартістю 1 000 грн., шафу вартістю 2 000 грн., диван та два крісла вартістю 10 000 грн., прихожу вартістю 1 500 грн., Ѕ частину автомобіля Сhevrolet Tacuma, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 189 000 грн., всього майна на суму - 120 000 грн.; визначення порядку користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування позивача кімнату площею 14,9 кв. м., а в користування відповідача - 9,9 кв. м., залишивши у спільному користуванні кімнату площею 15,7 кв. м., кухню 6,9 кв. м., коридор площею 6,7 кв. м., санвузол площею 1,9 кв. м. та санвузол площею 0,9 кв. м.; покладення судових витрат на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що за час подружнього життя за спільні кошти було придбано автомобіль Chevrolet Tacuma, д/н НОМЕР_1 , який зареєстровано за ОСОБА_1 .

Крім того, Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належить позивачу, а інша Ѕ частина - відповідачу. Сторони не досягли домовленості про порядок володіння та користування вищевказаною квартирою та поділу її в натурі. Відповідач використовує нерухоме майно без згоди позивача на свій власний розсуд, перешкоджаючи позивачу у праві вільного користування власністю, що призводить до виникнення конфліктних ситуацій з цього приводу.

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал», третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) від 01 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про відступлення права вимоги покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 /ЛУ12 від 21 липня 2015 року; визнання недійсним договору про припинення зобов`язання у зв`язку з їх належним виконанням від 05 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал»; визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 36,4 кв. м., житловою площею 13,6 кв. м.; поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Сhevrolet Tacuma, днз НОМЕР_2 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , вартістю 135 979 грн. 64 коп., 71/100 частин квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 36,4 кв. м., житловою площею 13,6 кв. м., вартістю 568 967 грн.; визнання за ОСОБА_3 право власності на 29/100 частин квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 36,4 кв. м., житловою площею 13,6 кв. м., вартістю 232 394 грн. 98 коп.; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 931 грн., як різницю вартості ідеальної частки у спірному майні та вартості присудженого майна; стягнення з відповідача на користь позивача за зустрічним позовом понесених судових витрат.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на час звернення з зустрічної позовної заявою не було розірвано. Під час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 /ЛУ12 від 21 липня 2015 року, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , які продавець зобов`язувався передати покупцю після введення об`єкту будівництва в експлуатацію.

З метою сплати зобов`язань покупця за вищевказаним договором, 01 березня 2015 року ОСОБА_1 взяв у борг у своєї доньки - ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 300 000 грн. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що договір було укладено на ім`я його дружини лише через можливість останньої отримати знижку як працівника ЖК «Петрівський квартал».

ОСОБА_3 усвідомлюючи тяжкість хвороб чоловіка та маючи на меті позбавити його дітей від першого шлюбу права на отримання спадщини у вигляді майнових прав на вищевказану квартиру, 01 квітня 2016 року уклала договір про відступлення права вимоги, яким передала свої права за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 /ЛУ12 від 21 липня 2015 року спільній малолітній донці - ОСОБА_4 .

Разом з тим, ОСОБА_1 не надавав свою згоду на укладання договору про відступлення права вимоги, а даний правочин суперечить його правам, оскільки останній втратив щонайменше Ѕ частину прав у спільному сумісному майні.

Договір про припинення зобов`язань у зв`язку з їх належним виконанням від 05 липня 2016 року є похідним від договору про відступлення права вимоги від 01 квітня 2016 року, оскільки укладається між ОСОБА_4 та ТОВ «Петрівський квартал» з метою забезпечення оформлення права власності ОСОБА_4 на квартиру. Так, наслідками недійсності правочину про відступлення прав вимоги (цесії) від 01 квітня 2016 року є відсутність прав у ОСОБА_4 на укладання договорів, пов`язаних із виконанням первісного договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 /ЛУ12 від 21 липня 2015 року.

За час перебування у шлюбі подружжям було придбано автомобіль Сhevrolet Tacuma, днз НОМЕР_2 2007 року випуску, вартістю 135 979 грн. 64 коп., який було оформлено на ім`я ОСОБА_1 Автомобілі Toyota Yaris, днз НОМЕР_4 , 2013 року випуску, вартістю 201 375 грн. 30 коп., та Hyundai Sonata, днз НОМЕР_5 , 2008 року випуску, вартістю 277 039 грн. 10 коп., оформлені на ім`я ОСОБА_3 , були відчужені останньою.

На час поділу майна загальна його вартість становила 937 341 грн. 64 коп., Ѕ частина якої складає 468 670 грн. 82 коп. Вартість відчуженого майна проти волі іншого з подружжя не в інтересах сім`ї становить 478 414 грн. 40 коп., Ѕ частина якої складає 239 207 грн. 20 коп. На думку позивача за зустрічним позовом, його частка має бути збільшена на суму відчуженого проти його волі майна 468 670 грн. 82 коп. + 239 207 грн. 20 коп. = 707 878 грн. (вартість ідеальної частки). З огляду на те, що автомобіль Сhevrolet Tacuma, днз НОМЕР_2 2007 року випуску зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 та те, що транспортний засіб є неподільним, останній просить суд даний автомобіль передати у його особисту приватну власність (135 979 грн. 64 коп.), тоді залишок частки позивача буде складати 707 878 грн. - 135 979 грн. 60 коп. = 571 898 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 липня 2018 року (занесеною до протоколу судового засідання) до участі у справі в якості третіх осіб залучено ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року (т. ІІІ а.с.31-37) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину автомобіля Сhevrolet Tacuma, 2007 року випуску, днз НОМЕР_1 , визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення у користування ОСОБА_3 кімнати площею 14,9 кв. м., ОСОБА_1 - кімнати площею 9,9 кв. м. та залишення у спільному користуванні сторін кімнату площею 15,7 кв. м., кухню - 6,9 кв. м., коридор - 6,7 кв. м., санвузол площею 1,9 кв. м. та санвузол 0,9 кв. м., в іншій частині позовних вимог - відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 952 грн. 40 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал», третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсними договорів, поділ майна подружжя, задоволено частково, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії) від 01 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відступлення права покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 /ЛУ12 від 21 липня 2015 року; визнано недійсним договір про припинення зобов`язань у зв`язку з їх належним виконанням від 05 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал»; визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 36,4 кв. м., житловою площею 13,6 кв. м.; визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 ; у іншій частині - відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1 800 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 08 листопада 2019 року ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року в частині задоволення позовних вимог за первісним позовом щодо визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення у користування ОСОБА_3 Луківні кімнату площею 14,9 кв. м., ОСОБА_1 - кімнату площею 9,9 кв. м. та залишивши у спільному користуванні сторін кімнату площею 15,7 кв. м., кухню - 6,9 кв. м., коридор - 6,7 кв. м., санвузол - 1,9 кв. м. та санвузол - 0,9 кв. м. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що користуватися квартирою АДРЕСА_1 мають право п`ять осіб. ОСОБА_5 вселилась в вищезазначену квартиру, будучи неповнолітньою дитиною члена сім`ї власника квартири, у зв`язку з чим набула права користування нею.

Оскаржуваним рішенням суду ОСОБА_1 виділено у користування кімнату площею 9,9 кв. м., у якій вже проживає ОСОБА_5 , таким чином, у даній кімнаті мають проживати скаржник зі своїм батьком, інвалідом ІІ групи.

Скаржник зазначає, що ухвалене судом рішення призводить до погіршення її житлових умов, лишаючи невизначеним порядок користування спірним житловим приміщенням інших осіб, які набули права користування ним.

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року в частині задоволення позовних вимог за первісним позовом щодо визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення у користування ОСОБА_3 Луківні кімнату площею 14,9 кв. м., ОСОБА_1 - кімнату площею 9,9 кв. м. та залишивши у спільному користуванні сторін кімнату площею 15,7 кв. м., кухню - 6,9 кв. м., коридор - 6,7 кв. м., санвузол - 1,9 кв. м. та санвузол 0,9 кв. м. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог; та скасувати вищевказане рішення в частині часткового задоволення вимог за зустрічним позовом щодо поділу спільного сумісного майна подружжя та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо поділу спільного сумісного майна в повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до оскаржуваного судового рішення ОСОБА_3 було виділено в користування кімнату площею 14,9 кв. м. з мотивів забезпечення прав малолітньої дитини. Разом з тим, місце проживання дитини судом не встановлювалось, у зв`язку з чим, остання має право користуватися будь-якою частиною квартири на рівні з її власниками.

Скаржник зазначає, що задоволення позовних вимог таким чином призводить до порушення його прав власності, у частині права користування належною йому часткою у спільному майні, без отримання належної компенсації від іншого співвласника.

Суду було надано докази на підтвердження існування у спільній сумісній власності подружжя автомобілів Toyota Yaris, днз АА 3527 РІ, 2013 року випуску, та Hyundai Sonata, днз НОМЕР_5 , 2008 року випуску, крім того, доведено, що вищевказані автомобілі було відчужено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 16 лютого 2018 року.

Судом першої інстанції не надано правової оцінки доказам того, що станом на час вчинення правочинів з відчуження спільного сумісного майна подружжя, спільне проживання між сторонами та ведення спільного господарства було припинено.

21 листопада 2019 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах та є законним представником ОСОБА_4 , направила апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог та ухвали нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції щодо правових підстав визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги (цесії) від 01 квітня 2016 року, а саме відсутності згоди ОСОБА_1 на укладання даного правочину, є помилковим, оскільки майнові права на квартиру АДРЕСА_3 були придбані за особисті кошти ОСОБА_3 , отримані від сестри у розмірі 25 000 доларів США. Судом не з`ясовано, наявність у подружжя спільних коштів на придбання майнових прав на спірну квартиру за договором № 13/ЛУ12 від 21 липня 2015 року. ОСОБА_1 не оскаржував вищевказаний договір.

Скаржник зазначає, що до зустрічного позову не було долучено копію розписки від 01 березня 2015 року, відповідно до якої ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_6 суму у розмірі 300 000 грн. для придбання та ремонту квартири АДРЕСА_3 . Про існування вищевказаного доказу ОСОБА_3 дізналась лише під час судового розгляду справи.

Крім того, в супереч ухвали від 06 липня 2018 року (занесеній до протоколу судового засідання) ОСОБА_6 не була допитана в якості свідка та не надала оригіналу вищевказаної розписки. Стороні позивача за первісним позовом було відмовлено в задоволенні клопотання про проведення експертизи щодо розписки від 01 березня 2015 року.

На думку скаржника, вищевказану розписку було створено під час розгляду справи з метою заволодіння майном, що належить малолітній ОСОБА_4 , а тому 26 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Печерського управління поліції ГУ НП у місті Києві з заявою про вчинення злочину ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження.

До того ж, ОСОБА_3 та її малолітня дочка користувались лише 24,55% жилої площі квартири АДРЕСА_1 , однак, з грудня 2017 року в вищевказаній квартирі змінено вхідні замки, що позбавляє можливості скаржника та її доньку користуватись своєю квартирою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , надано строк для подачі відзиву.

05 грудня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах та є законним представником ОСОБА_4 , з відповідними підтвердженнями його надсилання іншим учасникам справи. З відзиву, зокрема вбачається, що з кінця 2017 року ОСОБА_3 не може потрапити до квартири АДРЕСА_1 , оскільки без її відома в даній квартирі було змінено вхідні замки. Таким чином, існує тривале порушення прав власності на житло як ОСОБА_3 , так і її малолітньої доньки.

Крім того, на думку позивача за первісним позовом, визначений судом порядок користування спірною квартирою жодним чином не позбавив ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру.

Майнові права на квартиру АДРЕСА_3 були придбані за особисті кошти ОСОБА_3 Посилання ОСОБА_1 на існування розписки від 01 березня 2015 року, відповідно до якої останній отримав 300 000 грн., на думку ОСОБА_3 , є обманом.

Що стосується транспортних засобів, то автомобіль Hyundai Sonata, днз НОМЕР_5 , 2008 року випуску, хоч і було оформлено на ОСОБА_3 , був придбаний за кошти ОСОБА_9 , що підтверджується оформленням договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на ім`я останнього. ОСОБА_3 жодного разу даний транспортний засіб не використовувала. Автомобіль Toyota Yaris, днз НОМЕР_4 , 2013 року випуску, позивач за первісним позовом придбала за рахунок коштів, що залишились від спадщини та премію, яку остання отримала, виконуючі свої трудові обов`язки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року поновлено ОСОБА_3 процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах та є законним представником ОСОБА_4 , надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах та є законним представником ОСОБА_4 , до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

14 січня 2020 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_1 з відповідними підтвердженнями його надсилання іншим учасникам справи. З відзиву вбачається, що ОСОБА_3 під час судового розгляду не надала достовірних доказів на підтвердження передачі коштів у розмірі 25 0000 доларів США від ОСОБА_10 . Крім того, ОСОБА_10 підтверджуючи обставини, на які посилається ОСОБА_3 , не змогла пояснити, чому розмір сплачених грошових коштів значно перевищує вартість частки позивача за первісним позовом у спадковому майні та джерело походження даних коштів.

Укладання договору про відступлення права вимоги (цесії) від 01 квітня 2016 року, який виходить за межі дрібного побутового правочину, відбулось стосовно спільного сумісного майна подружжя без отримання дозволу іншого з подружжя. Крім того, ОСОБА_1 не надавав своєї згоди на укладання договору про відступлення права вимоги (цесії) від 01 квітня 2016 року та договору про припинення зобов`язань у зв`язку з їх належним виконанням від 05 липня 2016 року своїй малолітній донці.

ОСОБА_1 зауважує, що був позбавлений можливості надати суду першої інстанції у строк визначений законом розписку про отримання у позику грошових коштів від ОСОБА_6 , оскільки вона знаходилась у позикодавця.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представники - Адвокат Гусакова О. А. та Молодіна Т. В. підтримали доводи апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах та є законним представником ОСОБА_4 , та просили суд її задовольнити з підстав, викладених у ній; заперечували проти доводів апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посилаючись на їх необґрунтованість.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Юрченко М. С. та третя особа ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , просили суд їх задовольнити, з підстав, викладених у них; заперечували проти апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах та є законним представником ОСОБА_4 , посилаючись на її необґрунтованість.

ОСОБА_6 , ТОВ «Петрівський квартал» та Служба у справа дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи вищевказані учасники повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у зв`язку з чим, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи учасників справи, що з`явились у судове засідання, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення апеляційних скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах та є законним представником ОСОБА_4 , без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду, 11 грудня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб (т. І ст. 15), у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 (т. І а.с. 14).

18 серпня 2004 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частинах кожен придбали квартиру АДРЕСА_1 (т. І, а.с.17 - 18).

Як вбачається з технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається із трьох кімнат площею 9,9 кв. м, 15,7 кв. м, 14,9 кв. м., коридору 6,7 кв. м; сан. вузол - 1,9 кв. м; сан. вузол - 0,9 кв. м; кухня площею 6,9 кв. м, балкони 1,6 кв. м (т. І, а. с. 37-38).

21 липня 2015 року між ТОВ «Петрівський квартал» та ОСОБА_3 було укладено договір № 13/ЛУ12 купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 (т. ІІ, а.с.118 - 122).

01 квітня 2016 року ОСОБА_3 передала всі права та обов`язки за договором № 13/ЛУ12 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 липня 2015 року ОСОБА_4 . Відповідно до п.1 вищевказаного договору цедент передав, а цесіонарій прийняв від цедента всі права та обов`язки цедента за договором № 13/ЛУ12 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 липня 2015 року, за яким ТОВ «Петрівський квартал» зобов`язується передати, а цеденти зобов`язуються прийняти у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_3 та оплатити ціну таких прав (т. ІІ, а.с.117).

05 липня 2016 року між ТОВ «Петрівський квартал» та ОСОБА_4 , у інтересах якої діяла мати ОСОБА_3 , укладено договір про припинення зобов`язань у зв`язку з їх належним виконанням (т. 2, а.с.115 - 116).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 24 червня 2011 року автомобіль Chevrolet Tacuma, д/н НОМЕР_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 (т.1, а.с.90).

Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості КТЗ від 01 червня 2018 року вартість автомобіля Сhevrolet Tacuma, днз НОМЕР_2 2007 року випуску, складає 135 979 грн. 64 коп. (т. І, а.с.168-184).

16 лютого 2018 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 1199 було відчужено право власності на автомобіль Hyundai Sonata, днз НОМЕР_5 , 2008 року випуску (т. ІІ, а.с.51).

Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості від 01 червня 2018 року вартість автомобіля Hyundai Sonata, днз НОМЕР_5 , 2008 року випуску, становить 277 039 грн. 10 коп. (т. І, а. с. 120-143).

Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості КТЗ від 01 червня 2018 року вартість автомобіля Toyota Yaris, днз НОМЕР_4 , 2013 року випуску, становить 201 375 грн. 30 коп. (т. І , а. с. 144-167), даний транспортний засіб було відчужено ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу 3245/20108/829503 транспортного засобу (т. ІІ а.с. 49 - 50).

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимогами ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Статтею 65 СК України передбачено право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) передбачено ст. 63 СК України.

За змістом ч. 2 та 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток лише за обставин, що мають істотне значення, зокрема у сторону зменшення його частки у випадках недобросовісної поведінки одного з подружжя, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини чи чоловіка може бути змінена у сторону збільшення у випадку, якщо з одним із подружжя проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які він одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Так, квартира АДРЕСА_1 була придбана в рівних частинах спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час перебування шлюбі, а, отже, є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, встановлюючи порядок користування спірною квартирою, не відступав від загального правила, відповідно до якого частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними, з огляду на те, що встановлення порядку користування не обмежує права ОСОБА_1 як співвласника квартири. Кожен з подружжя потребує ізольованого приміщення для користування, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для виділення ОСОБА_3 кімнати площею 14,9 кв. м., ОСОБА_1 - кімнати площею 9,9 кв. м. та залишення у спільному користуванні сторін кімнату площею 15,7 кв. м., відступивши при цьому від ідеальних часток подружжя у спірному майні.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на порушення її житлових умов після виділення ОСОБА_5 у користування кімнатиплощею 9,9 кв. м., не спростовує висновків суду першої інстанції в цій частині, оскільки не позбавляє останню права на користування спірним майном.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не встановлення судом першої інстанції місця проживання ОСОБА_4 , а отже, і відсутності підстав для виділення ОСОБА_3 кімнати площею 14, 9 кв. м. не впливають на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, так як судом вірно встановлено, що фактично малолітня дитина проживає з матір`ю, а, отже, керуючись найкращими інтересами дитини, суд обґрунтовано надав у користування останньої кімнату з більшою площею.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що автомобіль Chevrolet Tacuma, д/н НОМЕР_1 підлягає поділу між подружжям як майно набуте ними під час шлюбу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_3 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що майнові права на квартиру АДРЕСА_3 були придбані за її власні кошти. Рішення суду не може ґрунтуватись виключно на показах свідків, разом з тим, отримання ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_10 підтверджується лише показаннями останньої.

Договір про відступлення прав вимоги (цесії) від 01 квітня 2016 року, який не відноситься до дрібних побутових правочинів і яким Ѕ частина майнових прав ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 передана малолітній ОСОБА_4 , не міг бути укладений без письмової згоди другого з подружжя, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про наявність підстав для визнання правочину недійсним.

Враховуючи вищенаведене, договір про припинення зобов`язань у зв`язку з їх належним виконанням від 05 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Петрівський квартал», є похідним від договору про відступлення прав вимоги (цесії) від 01 квітня 2016 року, а тому вірно визнаний судом недійсним.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі було придбано два автомобіліToyota Yaris, днз АА 3527 РІ, 2013 року випуску, та Hyundai Sonata, днз НОМЕР_5 , 2008 року випуску, право власності на які ОСОБА_3 відчужила на користь третіх осіб, не отримавши згоди на це другого з подружжя. ОСОБА_3 не доведено, що отримані кошти було витрачено в інтересах сім`ї. З огляду на вищезазначене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для компенсації другому з подружжя коштів, отриманих ОСОБА_3 від відчуження транспортних засобів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобілів, з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Відповідно до приписів ч. 13. ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, на виконання договору № 11/18ц, укладеного між Адвокатським бюро «Юрченко-Консалтинг» та ОСОБА_1 , від 29 травня 2018 року згідно рахунку фактури № СФ-0000010 від 29 травня 2018 року та рахунку фактури СФ-0000014 від 02 липня 2018 року останнім були сплачені грошові коти у розмірі 1 800 грн.

Крім того, ОСОБА_1 поніс витрати, пов`язані зі збором доказів у вигляді звітів про оцінку спірного майна, а саме автомобілів Toyota Yaris, днз НОМЕР_4 , 2013 року випуску, та Hyundai Sonata, днз НОМЕР_5 , 2008 року випуску, у розмірі 4 000 грн.

Враховуючи вищенаведене є підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 5 800 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах та є законним представником ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобілів - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У рахунок компенсації за автомобілі Toyota Yaris, днз НОМЕР_4 , 2013 року випуску, та Hyundai Sonata, днз НОМЕР_5 , 2008 року випуску, стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) компенсацію різниці вартості спільного майна подружжя у розмірі 239 207 (двісті тридцять дев`ять двісті сім) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) судові витрати - 4 000 грн. та витрати на юридичну допомогу - 1 800 грн., а всього 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) грн.

У решті рішення - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова