Постанова

Іменем України

28 липня 2020 року

м. Київ

справа №208/5107/19

провадження №61-23353св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Заводський відділ державної виконавчої служби

м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Левченко Ольга Валеріївна, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року у складі судді Похвалітої С. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 гудня 2019 року у складі колегії суддів Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Левченко О. В. (далі - Заводський ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області) та на постанову про арешт майна боржника.

На обґрунтування вимог, посилався на те, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Допущено рішення до негайного виконання в частині стягнення місячного платежу. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зазначене рішення залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року.

05 квітня 2019 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано позивачу ОСОБА_2 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 2000 грн на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням індексу інфляції, щомісячно до повноліття, починаючи з 13 березня 2018 року.

24 квітня 2019 року державним виконавцем Заводського ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області Левченко О. В. було відкрито виконавче провадження № 58973390 з примусового виконання зазначеного виконавчого документу.

26 квітня 2019 року копія постанови про відкриття виконавчого провадження була вручена представнику боржника - ОСОБА_5

03 травня 2019 року представником боржника ОСОБА_5 було подано державному виконавцю ОСОБА_6 заяву про відкладення виконавчих дій на строк не більше 10 робочих днів, починаючи з 02 травня 2019 року, в зв`язку із хворобою боржника.

Згідно з інформацією про виконавче провадження № 58973390 державним виконавцем Левченко О. В. постанова про відкладення проведення виконавчих дій у порядку частини другої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» не виносилася, боржник письмово не повідомлений державним виконавцем про відмову у відкладенні проведення виконавчих дій, що на думку ОСОБА_1 , свідчить про наявну бездіяльність державного виконавця.

25 червня 2019 року боржник звернувся з письмовою заявою до державного виконавця Левченко О. В. шляхом її направлення на офіційну поштову електронну скриньку Заводського ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області, в якій просив, з метою виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року у справі № 208/1392/18 надати реквізити особистого банківського рахунку, відкритого на ім`я дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділенні Державного ощадного банку України для оплати заборгованості по аліментам та подальшої сплати аліментів на утримання дитини.

Зазначена заява боржника також залишена державним виконавцем Левченко О. В. без відповіді. Стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження не було вказано реквізитів особистого банківського рахунку для сплати аліментів, відкритого на ім`я дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділенні Державного ощадного банку України чи іншій банківській/фінансовій установі, а було зазначено лише реквізити банківської картки у АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 .

Вважає, що, оскільки аліменти були присудженні судом на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , боржник має законне право сплачувати їх на рахунок такої дитини з метою подальшого контролю за їх використанням згідно Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року № 1713.

05 липня 2019 року боржником ОСОБА_1 розпочато сплату аліментів у сумі 2000,00 грн на рахунок виконавчої служби, що підтверджується квитанцією від 05 липня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк».

Боржник тимчасово не працює, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячний дохід від надання в оренду власного нерухомого майна складає 13200 грн, тому сплатити заборгованість по аліментам однією сумою не має фінансової можливості.

Заявник також зазначив, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2019 року у справі № 202/3835/19 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, виключення запису про батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року у зазначеній справі призначено судово-генетичну експертизу шляхом молекулярно - генетичного дослідження.

26 липня 2019 року боржником було отримано поштовим зв`язком постанову про арешт майна боржника, винесену 10 липня 2019 року державним виконавцем Левченко О. В., яка, посилаючись на несплату аліментів боржником, постановила накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

У порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Левченко О. В. постанову про арешт майна боржника від 10 липня 2019 року разом із супровідним листом направлено на його адресу лише 19 липня 2019 року.

Вказав, що державним виконавцем Левченко О. В. не були розглянуті у встановлені законом строки заяви боржника про відкладення проведення виконавчих дій від 03 травня 2019 року та заяву від 25 червня 2019 року, що свідчить про наявну бездіяльність державного виконавця.

ОСОБА_1. вказує, що постанова про арешт майна боржника від 10 липня 2019 року не містить даних стосовно суми стягнення з боржника на день її винесення державним виконавцем. Прийняте державним виконавцем рішення шляхом винесення постанови про арешт всього рухомого та нерухомого майна не відповідає вимогам статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIIIІ та розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5.

Враховуючи зазначене, просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Заводського ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області Левченко О.В. в частині нездійснення в установлені законом строки розгляду заяви боржника ОСОБА_1 про відкладення проведення виконавчих дій від 03 травня 2019 року та заяви боржника ОСОБА_1 від 25 червня 2019 року; визнати неправомірним прийняте державним виконавцем Заводського ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області Левченко О. В. рішення шляхом прийняття постанови про арешт майна боржника від 10 липня 2019 року

ВП № 58973390, зобов`язавши державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, у задоволенні скарги ОСОБА_8 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що вимоги заявника в частині нездійснення в установлені законом строки розгляду заяви боржника ОСОБА_8 про відкладення проведення виконавчих дій від 03 травня 2019 року та від 25 червня 2019 року є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню та відкладення виконавчих дій є правом державного виконавця, а не його обов`язком, державним виконавцем прийнято рішення про відсутність підстав для відкладення виконавчих дій. Відмовляючи у задоволенні скарги у іншій частині, суди виходили із того, що рішення державного виконавця про арешт майна боржника прийнято на підставі та у межах повноважень, наданих виконавцеві.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Крім того, порушено норми матеріального права, зокрема вимоги пункту 3 частини другої статті 18, статті 32 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час здійснення виконавчих дій. Також посилається на те, що застосування судами у даному випадку частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим, оскільки зазначена норма регулює порядок зарахування грошових коштів, які примусово стягнуті з боржника, а у даному випадку аліменти сплачуються боржником щомісячно самостійно. Вважає, що прийняте державним виконавцем Левченко О. В. рішення про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно є неправомірним, виходячи з наведених обставин та порушення державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час вчинення виконавчих дій.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, державний виконавець Заводського ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області Левченко О. В., просив залишити оскаржувані ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України, стаття 14 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувала чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Відповідно до вимог частини першої та четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Негайне виконання рішення полягає в тому, що державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження рішення і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Враховуючи те, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню та відкладення виконавчих дій є правом державного виконавця, а не його обов`язком, державним виконавцем прийнято рішення про відсутність підстав для відкладення виконавчих дій.

Отже, правильними є висновки судів про те, що посилання заявника на бездіяльність державного виконавця щодо заяви боржника про відкладення проведення виконавчих дій є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час проведення виконавчий дій, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з пунктом 2 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час проведення виконавчий дій, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Судами встановлено, що заборгованість з аліментів станом на 20 серпня 2019 року склала 31 225,00 грн.

Усправі, яка переглядається, встановлено, що державним виконавцем вчинялися дії з виконання судового рішення про стягнення заборгованості з аліментів, зокрема, на користь ОСОБА_2 , та виконавче провадження було відкрито на підставі заяви стягувача, яка подала виконавчі документи, що відповідали вимогам закону, у зв`язку з чим, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильних висновків, що при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях державного виконавця порушень, слід виходити із загальних норм Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії) і таких порушень державним виконавцем не допущено, оскільки останній в силу покладених на нього вказаним законом обов`язків - зобов`язаний вжити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості, в тому числі відкриття виконавчого провадження, розшуку майна боржника і шляхом накладення арешту на майно останнього.

При винесені постанови про накладення арешту від 10 липня 2019 року державним виконавцем виконано вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

За своїм змістом усі доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, що, на думку заявника свідчить про неправомірність дій державного виконавця з виконання виданих судом виконавчих документів на підставі заочного рішення.

Вказані доводи касаційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в силу приписів статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Нова оцінка доказів у справі виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених наведеною статтею процесуального закону.

Аналогічні доводи були предметом ретельної перевірки судів попередніх інстанцій, висновки щодо якої містяться у мотивувальних частинах ухвалених ними рішень, і додаткового правового аналізу не потребують.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська