Справа № 629/6171/19
Провадження № 2/629/269/20
23.01.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретарів Авраменко О.С., Торенко Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -
Позивач ОСОБА_1 та його представник-адвокат Авер`янов О.Ю. у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають, в разі неявки в судове засідання відповідача, просили винести заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 24.12.2019 року надав телефонограму про відкладення судового засідання 24.12.2019 року на іншу дату не раніше 30.12.2019 року, оскільки перебуває на роботі за межами України, в зв`язку з чим розгляд справи було неодноразово відкладено. Однак далі відповідач жодного разу у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду та відзив на позов, не надавав.
Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Судом встановлено, що 23.05.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілю «Hyundai Accent» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю «Toyota Саmry» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .
Власником автомобілю марки «Toyota Саmry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с.29).
Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.06.2019 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, та було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 23.05.2019 року сталася з вини відповідача ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.5).
У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Toyota Саmry» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором страхування від 12.10.2018 року зі строком дії до 12.10.2019 року (а.с.30).
Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, має власник (ч.3 ст.386 ЦК) та/або особа, яка має речове право на чуже майно (ст.396 ЦК).
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 4 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).
Згідно із частинами 2,5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до Протоколу огляду транспортного засобу від 12.06.2019 року на автомобілі марки «Toyota Саmry» реєстраційний номер НОМЕР_1 були виявлені 6 видів пошкоджень (а.с.13).
Вартість за проведення автотоварознавчого дослідження становить 1800 грн., що підтверджується квитанцією №208103 від 11.07.2019 року про їх сплату, наданою позивачем (а.с.27).
А тому, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, в розмірі 6885,57 грн., витрат на проведення дослідження згідно квитанції №208103 від 11.07.2019 року в розмірі 1800 грн., оскільки ДТП сталося з вини відповідача, дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно із п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд враховує, що позивачу, як власнику транспортного засобу, та безпосередньо як водію, який потрапив з вини відповідача ОСОБА_2 у дорожньо-транспортну пригоду завдано моральної шкоди, пов`язаної з перенесенням стресової ситуації під час ДТП, з душевними стражданнями з приводу пошкодження автомобіля, з необхідністю поїздок в поліцію, до суду, звернення до оцінювача для визначення вартості поновлювальних робіт, що спричинило незручності у його житті та порушило нормальні життєві стосунки.
Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката, то суд виходить з наступного.
На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Верховний Суд виходить з того, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №491/339/15-ц).
Позивачем заявлена вимога про стягнення 6000 грн. витрат на послуги адвоката, але договору про надання правової допомоги та розрахунку таких витрат суду не надано.
Враховуючи те, що стороною позивача не надано доказів оплати витрат на правничу допомогу, суд не вбачає підстав для відшкодування судових витрат - витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. позивачу ОСОБА_1 у справі.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачений, оскільки останній являється особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» звільнений від його сплати.
Згідно із ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 грн.
Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 768,40 грн. та не більше 9605 грн. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 768,40 грн.
Тому суд, відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача, пропорційно задоволенню позовних вимог позивача в загальній сумі 1024,51 грн. з якої 768,40 грн. - вимоги немайнового характеру та 256,11 грн. - вимоги майнового характеру.
Керуючись ст.ст.12,13,76,81,89,141,259,264,265,268 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди 8685 (вісім тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн. 57 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 6000 (шість тисяч) гривень.
В іншій частині позовних вимог, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Суддя О.А.Ткаченко