Ухвала

31 липня 2020 року

м. Київ

справа № 206/6245/19

провадження № 61-10519ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виділення в натурі сумісного часткового майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виділення в натурі сумісного часткового майна.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року - без змін.

20 липня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року.

Підставою для скасування оскаржених судових рішень заявник вказує порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права.

У заяві, доданій до касаційної скарги заявник також просить поновити строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що копію повного тексту постанови апеляційного суду отримано 03 червня 2020 року.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»,

яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3, згідно положень якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби

(COVID-19), строки, визначені статтею 390 цього Кодексу (строк касаційного оскарження), продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 2 «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року подана в межах строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У частинах першій-третій статті 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина тертя статті 185 ЦПК України).

Встановивши, що позивач у повному обсязі у визначений в ухвалі Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року строк недоліки позовної заяви не усунула, зокрема не зазначила місце проживання всіх учасників справи, іншу передбачену процесуальним законом інформацію, не подала копій позовної заяви для всіх учасників справи, що свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам статей 175, 177 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керуючись нормами статті 185 ЦПК України, обґрунтовано визнав позовну заяву неподаною і повернув її заявнику.

Слід зазначити, що районним судом роз`яснено позивачу, що за змістом положень частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права (статті 175, 177, 185 ЦПК України) є очевидним, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року- необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виділення в натурі сумісного часткового майна - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особа, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович