Єдиний унікальний номер судової справи 484/4306/19
Номер провадження 22-ц/812/108/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

27 січня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 05 листопада 2019 року, під головуванням судді Максютенко О.А. в приміщені цього ж суду, з врахуванням ухвали суду від 24 грудня 2019 року про виправлення описки, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення заборгованості по орендній платі, пені та витребування майна із чужого незаконного володіння,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про стягнення заборгованості по орендній платі, пені та витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 визнано право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами :03:000:0186 площею 1.42 га, :01:000:0243 площею 0.25 га, :01:000:0511 площею 0.02 га та :01:000:0160 площею 3.08 га, що розташовані в межах в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди землі. Розірвано договір оренди землі №274/КБ від 01 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» щодо вищевказаних земельних ділянок. Розірвання договору відбулось з причин систематичної несплати відповідачем орендної плати.

Незважаючи на наявність судового рішення про розірвання договору оренди землі, а також вимоги ОСОБА_1 щодо добровільного повернення земельних ділянок та сплати орендної плати, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» продовжує ними користуватися не сплачуючи за це орендну плату.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на її користь заборгованість по орендній платі за період 2016-2018 роки в розмірі 11 607 грн. 42 коп., пеню за прострочення розрахунку по орендній платі в розмірі 4 236 грн. 71 коп. та витребувати у ТОВ «Агрофірма Корнацьких» належні їй земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:0186, :01:000:0243, :01:000:0511 та :01:000:0160. Також просила стягнути на її користь з відповідача судовий збір.

Представник відповідача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» надав до суду відзив, в якому просив у задоволені позовних вимог відмовити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2019 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 24 грудня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті орендної плати за 2016-2018 роки в сумі 11 607 грн. 42 коп., 4 236 грн. 71 коп. пені, 2 106 грн. 80 коп. судового збору.

Зобов`язано ТОВ «Агрофірма Корнацьких» передати земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:000:0160, :03:000:0186, :01:000:0243, :01:000:0511 загальною площею 4.77 га, які розташовані в межах території Кам`янобалкіської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, власнику ОСОБА_1 .

Не погодившись із судовим рішенням, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення міськрайонного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір орендної плати за користування землею, який стягнутий судом, не відповідає умовам договору оренди землі, його розраховано помилково та належними доказами не підтверджено.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач користувався належними позивачу земельними ділянками, а орендну плату не сплачував, то згідно умов договору оренди позивач має право на отримання орендної плати у розмірі визначеному останнім. Також суд вважав, що оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання, то він повинен сплатити неустойку.

Колегія суддів погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом першої інстанції. Водночас, колегія суддів не погоджується із визначеним судом розміром заборгованості за договором оренди землі та пенею.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до положень ст.124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності.

За ч.3 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Таким спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон України).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14,18,20 Закону України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст.13 Закону України за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.15 Закону України орендна плата, її розмір, форма платежу, строк і порядок виплати є суттєвими умовами договору оренди землі.

Відповідно до ст.ст.21,23,24 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

У ч.1 ст.36 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

З матеріалів справи убачається та міськрайонним судом встановлено, що 01 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у простій письмовій формі було укладено строком на 50 років договір оренди земельних ділянок загальною площею 4.77 га із кадастровими номерами :03:000:0186, :01:000:0243, :01:000:0511, :01:000:0160, що розташовані в межах Кам`янобалкіської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Реєстрацію вищевказаного договору здійснено 15 квітня 2008 року.

Пунктом 9 вищевказаного договору оренди землі було визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 785 грн. 84 коп. З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведений визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеного Додатком №1 до Договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви. Така заява подається орендодавцем орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, зазначену в абзаці 1 п.9 цього договору.

Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції.

Пунктом 11 договору узгоджено, що орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Пунктом 12 договору визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції або послуг.

Сторони також узгодили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені вищевказаним договором, справляється пеня у розмірі 0.3% несплаченої суми за кожний день прострочення (п.14 договору оренди) (а.с.12-14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Відповідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 є власником чотирьох земельних ділянок: площею 1.42 га з кадастровим номером :03:000:0186; площею 0.25 га з кадастровим номером :01:000:0243; площею 0.02 га з кадастровим номером :01:000:0511; площею 3.08 га з кадастровим номером :01:000:0160, які розташовані в межах в межах Кам`янобалкіської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Державна реєстрація права власності позивача на вказані земельні ділянки проведена 31 березня 2017 року, що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 квітня 2017 року (а.с.7-10).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановами Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року та Верховного суду від 08 липня 2019 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди землі.

Розірвано договір оренди земельних ділянок кадастровий номер :01:000:0160, кадастровий номер :03:000:0186, кадастровий номер :01:000:0243, кадастровий номер :01:000:0511, укладений 01 січня 2006 року між ОСОБА_2 , права та обов`язки якого за вказаним договором перейшли до ОСОБА_1 , та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 квітня 2008 року за №39 (а.с.14-17).

При цьому, підтвердження виплати щорічної орендної плати на користь орендодавця ОСОБА_2 та його правонаступників за весь період дії договору представником відповідача до суду не надано.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Частиною 4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на час укладання договору) передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

В пункті 40 договору оренди землі сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

В силу ч.1 ст.148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

За такого, набувши в порядку спадкування право власності на передану в оренду відповідачу за договором земельну ділянку, позивач набула, відповідно, і усі права та обов`язки орендодавця за цим договором.

На час звернення до суду з даним позовом 11 вересня 2019 року, судом першої інстанції встановлено, що відповідач продовжує користуватися належними ОСОБА_1 земельними ділянкам, орендну плату за 2016-2018 роки - не сплатив, земельну ділянку в добровільному порядку не повернув.

Вказані обставини не зайшли свого спростування під час розгляду справи належними та допустимими доказами.

Невиплату орендної плати за користування землею за вказаним договором ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не спростувало.

Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що орендодавець, а після його смерті його правонаступник відмовлялися від прийняття орендної плати або іншим чином перешкоджали орендарю провести її оплату. Також відсутні докази щодо намагання відповідача провести таку оплату, зокрема внесенням боргу в депозит нотаріуса (ст.537 ЦК України).

Разом з тим, щодо визначеного судом розміру орендної плати, який підлягає стягненню з відповідача, колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Ст.23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Під час укладення договору сторони дійшли згоди про те, що розмір орендної плати становить фіксовану грошову суму у розмірі 785 грн. 84 коп., яка згідно п.13 договору може переглядатися виключно за взаємної згоди сторін за наявності зазначених в цьому пункті підстав, але не частіше ніж один раз на рік.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 здійснила розрахунок заборгованості із орендної плати, виходячи із 3% на рік від вартості 1 га ріллі по Миколаївській області станом на 2019 рік, згідно інформації, наданої Відділом у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 15 серпня 2019 року (а.с.6), і з таким розрахунком погодився суд.

Між тим, доказів того, що сторонами договору оренди землі був узгоджений такий розмір орендної плати на наступні роки (2016-2018 роки) шляхом внесення змін до договору оренди землі чи укладенням додаткової угоди до договору оренди землі, матеріали справи не містять.

За такого з відповідача підлягає стягненню орендна плата за три останні роки (2016-2018 роки) у розмірі, визначеному умовами договору в загальному розмірі 2 357 грн. 52 коп. (785.84 х 3).

За вказаних обставин, також підлягає корегуванню і розмір пені визначений судом першої інстанції.

Так, розрахунок пені необхідно здійснити у відповідності з п.п.9,14 договору оренди, а саме виходячи із розміру орендної плати - 785 грн. 84 коп., розміру пені - 0.3% несплаченої суми та кількості днів прострочення - 365 (785 грн. 84 коп. х 0.3% х 365), що становить 860 грн. 50 коп. (в межах позовних вимог).

Оскільки рішення суду в частині стягнення заборгованості з орендної плати та пені постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, воно підлягає зміні в цій частині в силу положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України. Для скасування рішення в частині вирішення позовних вимог про повернення земельної ділянки колегія суддів не вбачає підстав.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати та пені змінено, відповідно слід змінити рішення і в частині розподілу судових витрат шляхом скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового рішення, яким компенсувати позивачу судовий збір за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених вимог скарги.

Так, позивачем було сплачено в суд першої інстанції 2 106 грн. 80 коп. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі та пені (20%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 153 грн. 68 коп. (768.40 х 20%) + 1 338 грн. 40 коп. за вимоги про повернення землі, а всього - 1 492 грн. 08 коп.

Відповідачем за апеляційну скаргу було сплачено 3 160 грн. 20 коп. У зв`язку із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості по орендній платі та пені (80%) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню відповідна частина судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, що становить 922 грн. 08 коп. (1 152.60 х 80%).

Згідно ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 570 грн. (1 492 грн. 08 коп. - 922 грн. 08 коп.).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2019 року змінити в частині визначення розміру суми заборгованості за договором оренди та пені, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 , частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», місцезнаходження якого Миколаївська область, Врадіївський район, село Кумарі, вулиця Набережна, №23, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31929340, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість по сплаті орендної плати за договором оренди землі №274/КБ від 01 січня 2006 року за період з 2016-2018 роки в сумі 2 357 (дві тисячі триста п`ятдесят сім) грн. 52 коп. та пеню в сумі 860 (вісімсот шістдесят) грн. 50 коп., всього - 3 218 (три тисячі двісті вісімнадцять) грн. 02 коп.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2019 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» місцезнаходження якого Миколаївська область, Врадіївський район, село Кумарі, вулиця Набережна, №23, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31929340, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 570 (п`ятсот сімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 28 січня 2020 року