ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року м. Чернівці

справа № 721/914/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретаря Конецької Д.Г.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Бацей Тетяни Миколаївни

учасники справи

позивач ОСОБА_2

відповідач Сторожинецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційниого банку «ПриватБанк» на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року, головуючий у першій інстанції Проскурняк С.П.

встановила:

ОСОБА_2 у жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом до Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного

Справа №713/64/20 Головуючий у 1 інстанції Проскурняк С.П.

Провадження №22-ц/822/513/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

територіального управління юстиції у Чернівецькій області про зняття арешту з майна.

Зазначав, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Казимировича В.М. від 13 січня 2012 року накладено арешт на все майно.

В архіві відділу державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області перебуває завершене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства акціонерного банку «Приватбанк» коштів в сумі 124559 грн. 77 коп.

Постановою старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Водовоза О.А. від 12 листопада 2012 року виконавчий лист повернуто стягувачеві з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилався на те, що державним виконавцем не вчинено дій щодо зняття арешту з майна, чим порушується право у здійсненні володіння, користування та розпорядження майном.

Акціонерне товариство акціонерний банк «Приватбанк» втратив право на стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за виконавчим листом №2-719, виданим Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 5 вересня 2011 року, строк повторного пред`явлення виконавчого документа протягом трьох років закінчився.

Просив скасувати арешт на столярний цех на АВМ, розташований по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 16 грудня 2012 року.

Залучено до участі у справі співвідповідачем Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2020 року.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року позов задоволено, постановлено зняти арешт з майна столярного цеху на АВМ, розташованого по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 16 грудня 2012 року.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зняття арешту відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», що не є підставою для закінчення виконавчого провадження та надання державному виконавцю права на зняття арешту з майна боржника, невиконання рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 5 вересня 2011 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зняття арешту, суд першої інстанції керувався положеннями ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на час вчинення дій, та дійшов висновку про наявність підстав для зняття арешту з з майна столярного цеху на АВМ, розташованого по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 16 грудня 2012 року.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що наслідком закінчення виконавчого провадження має бути вчинення держаним виконавцем дій щодо зняття арешту з майна боржника, арешт втратив свою необхідність та позбавляє ОСОБА_2 можливості реалізувати право розпорядження майном.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_2 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є скасування арешту на столярний цех на АВМ, розташований по АДРЕСА_1 .

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначалося повернення виконавчого листа стягувачеві з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», не вчинення державним виконавцем дій щодо зняття арешту з майна, порушення права у здійсненні володіння, користування та розпорядження майном.

Судом станції встановлено, що заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 вересня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 15455 доларів США 86 центів та судові витрати в сумі 1350 грн. 29 коп.

Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 14 жовтня 2011 року видано виконавчий лист №2-719/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» боргу в сумі 123209 грн. 48 коп.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Казмировича В.М. від 09 листопада 2011 року відкрито виконавче провадження №29699906 з виконання виконавчого листа №2-719, виданого Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 14 жовтня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» боргу в сумі 123209 грн. 48 коп.

Також постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Казмировича В.М. від 16 листопада 2011 року у виконавчому провадженні №29699906 накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 .

Після чого постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Казмировича В.М. від 13 січня 2012 року у виконавчому провадженні №29699906 накладено арешт на столярний цех на АВМ.

Крім того, постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Казмировича В.М. від 3 квітня 2012 року закінчено виконавче провадження №29699906 з виконання виконавчого листа №2-719, виданого Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 14 жовтня 2011 року з підстав п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Разом з тим ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду із позовом) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п.1 поставнови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється в позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна.

Відповідачами у справах за вимогами, що грунтуються на праві власності на описане майно, є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Згідно роз`яснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VП ЦПК України.

На підставі ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частини третя та четверта ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду із позовом) встановлюють, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт майна боржника може бути знято за постановою державноговиконавця,

Зняття арешту в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження за положеннями ч.5 ст.59 Закону (у редакції, чинній на момент звернення до суду із позовом) можливо виключно за рішенням суду.

Отже, суд має відповідну компетенцію для розгляду справи про зняття арешту з майна, накладеного під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( частина 1 статті 317 ЦК України).

Згідно з положеннями частини 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавчого провадження» (в редакції що діяла на час повернення виконавчого листа стягувачеві) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження

Частина 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час повернення виконавчого листа стягувачеві) передбачено такі процесуальні дії державного виконавця, як повернення виконавчого документа стягувачу (ст.47), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу посадовій особі), який його видав (ст.48) та закінчення виконавчого провадження (ст.49).

Виходячи з правового аналізу ч.1 та 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує наслідки завершення виконавчого провадження в редакції що діяла на час повернення виконавчого листа стягувачеві), не передбачено зняття арешту, накладеного на майно боржника, у випадку направлення виконавчого дкумента за належністю до іншого органу державної виконавчої служби на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою обтяження майна ОСОБА_2 є постанова старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Казмировича В.М. від 16 листопада 2011 року у виконавчому провадженні №29699906 про накладення арешту на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 .

Після чого постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Казмировича В.М. від 13 січня 2012 року у виконавчому провадженні №29699906 накладено арешт на столярний цех на АВМ.

За змістом постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Казмировича В.М. від 3 квітня 2012 року закінчено виконавче провадження №29699906 з виконання виконавчого листа №2-719, виданого Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 14 жовтня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» боргу в сумі 123209 грн. 48 коп. з підстав п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, оскільки боржник ОСОБА_2 змінив місце проживання, встановлено право власності ОСОБА_2 на столярний цех на АВМ, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Отже, направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, не дає підстав для застосування правових наслідків, передбачених частиною другою статті 50 Закону.

Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» заявлено претензії до ОСОБА_2 щодо невиконання ОСОБА_2 заочного рішенняя Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 вересня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 15455 доларів США 86 центів та судові витрати в сумі 1350 грн. 29 коп.

У такому разі перебування за вказаних обставин столярного цеху на АВМ, розташованого по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 16 грудня 2012 року, під арештом не дає підстав для висновку про порушення права ОСОБА_2 на користування належним йому майном.

Посилання ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі на те, що Акціонерне товариство акціонерний банк «Приватбанк» втратив право на стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за виконавчим листом №2-719, виданим Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 5 вересня 2011 року, строк повторного пред`явлення виконавчого документа протягом трьох років закінчився, само по собі не дає підстав для висновку про неможливість вчинення дій з реалізації арештованого майна державним виконавцем у разі повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про захист права власності ОСОБА_2 на столярний цех на АВМ, розташований по вул.Інтернатській,9 с.Яблуниця Путильського району Чернівецької області, у спосіб зняття арешту на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційниого банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зняття арешту відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 28 липня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк