ЄУН 174/34/20
н/п 2/174/88/2020
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 січня 2020 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

16.01.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 17.01.2020 року позовну заяву залишено без руху, а заявнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для усунення недоліків заяви, зокрема зазначення дійсного місця проживання чи перебування відповідачки, яка є громадянкою Російської Федерації та проживає на території останньої, оскільки із змісту позову не вбачалося інформації про її фактичне місце проживання.

22.01.2020 року на адресу суду в порядку усунення недоліків надійшла заява ОСОБА_1 , в якій останнім зазначено фактичне місце проживання відповідачки на території вказаної держави.

Таким чином, в даному випадку є беззаперечним факт необхідності застосовування до спірних правовідносин міжнародно-правових норми.

Відповідно до ст.9 Конституції України, частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.498 ЦПК України, у разі, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому ЦПК України або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі, якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому ЦПК України або міжнародним договором України.

22.01.1993 року в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі Конвенція). 10.11.1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14.07.1995 вона набула чинності для України.

Вказана Конвенція застосовується і у відносинах України з Російською Федерацією.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції, договірні сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної договірної сторони, зокрема складання і пересилання документів, допиту сторін, свідків, визнання і виконання судових рішень по цивільним справах, а також шляхом вручення документів.

Згідно з ст.5 Конвенції, при здійсненні правової допомоги компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться одна з одною через свої центральні органи, якщо цією Конвенцією не передбачений інший порядок зносин.

Відповідно до ст.13 зазначеної Конвенції документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж й на території другої Договірної Сторони.

Під дійсністю документів у вказаній Конвенції передбачається , що документи, які були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, що засвідчені відповідним органом. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж й на території другої Договірної Сторони.

Документи, що видаються органами юстиції та судами України, а також документи, що оформляються нотаріусами України, для використання їх за кордоном, повинні бути складені відповідно до чинного законодавства України, вірність фотокопії або справжність підпису на яких засвідчена у встановленому законом порядку державним або приватним нотаріусом України, після чого ці документи перекладаються на російську мову і їх переклад також засвідчується державним або приватним нотаріусом України. В такому випадку вказані документи можуть бути прийняті на території однієї з Договірних Сторін без будь-якого додаткового засвідчення.

Крім того, Договірні Сторони самі сплачують всі витрати, що виникають під час надання правової допомоги на їхніх територіях.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, зокрема заяву позивача від 22.01.2020 р., суддя дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху повторно по наступним підставам.

Так, позовна заява не містить даних про фактичне місце проживання відповідачки, що підлягає уточненню.

Крім того, з урахуванням особливостей розгляду справи даної категорії, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, забезпечення прав відповідачки здійснювати усі процесуальні права та обов`язки, передбачені законом, а також направлення судового доручення до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави, де проживає відповідачка у відповідності до ст.498 ЦПК України, позивачу необхідно надати примірник позовної заяви з додатками до нього з перекладом на російську мову.

Відповідно ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175,177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, заяву слід повторно залишити без руху, надавши заявнику час для усунення її недоліків в ході якого заявнику необхідно:

- уточнити місце проживання відповідачки, виклавши позовну заяву у новій редакції;

- надати примірник позовної заяви з додатками до нього з перекладом усіх документів на російську мову.

Керуючись ст.174-175, 177, 185, 186, 258-260, 353 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків заяви в розмірі 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис А.А.Борцова