Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
27.01.2020 396/993/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Партоліної І.П.

при секретарі: Довгій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новоархангельськ матеріали клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дуковської Таміли Миколаївни про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Фермерського господарства "Чередніченко і К", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про скасування правового акту індивідувальної дії та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.

Представник позивача подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку площею 5,7579 га, яка належала ОСОБА_4 , право на яку посвідчує Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 147989, виданий на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 11 грудня 2009 року № 1336-р;

- заборони видачі свідоцтва на право на спадщину на вказану земельну ділянку.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що відповідно до інформації, яка надійшла до суду про смерть відповідача по справі ОСОБА_4 , остання є власницею земельної ділянки площею 5,7579 га, яку незаконно отримала у 2009 році на виконання незаконного розпорядження Новоукраїнської РДА № 554-р від 23.05.2007 року і право на яку посвідчувалось Державним актом на право приватної власності на землю ЯЛ № 147989, виданий ОСОБА_4 на підставі розпорядження Новоукраїнської райдержадміністрації Кіровоградської області від 11 грудня 2009 року № 1336-р.

Оскільки у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 відкриється спадщина та виникне необхідність у переоформленні права власності, а законність отримання у власність спірної земельної ділянки є предметом позову, тому представник позивача просить вжити вище перелічених заходів по забезпеченню позову до залучення у справі процесуальних првонаступників, оскільки їх невжиття унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, оскільки виникне необхідність у поданні позовів про визнання недійсним такого свідоцтва про право на спадщину та у подальших судових справах з цього приводу.

Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2019 року провадження в справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, ухвалою від 01 жовтня 2019 року судом заяву про забезпечення позову по справі № 396/993/16-ц повернено представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Дуковській Тамілі Миколаївні. Зазначена ухвала скасована постановою Кропивницького апеляційного суду від 09 січня 2020 року, цивільна справа надійшла до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області для продовження розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

В зв`язку зі стислими термінами розгляду поданої заяви, ухвалою Новоархангельського районного суду від 27.01.2020 року провадження у справі було відновлено у зв`язку з необхідністю розгляду заяви про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1 статті 150 ЦПК України передбачає види заходів забезпечення позову, серед яких є накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року в пункті четвертому роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року № 755/1357/18).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). (Постанови Верховного Суду від 23.05.2018 року № 766/18228/17, від 17.10.2018 року № 183/5864/17-ц).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (Постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року № 308/2237/17).

Представником позивача не надано до суду відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

Також, представник не надав доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв`язку з чим не навела достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Крім того, відповідно до інформації, яка надійшла до суду, відповідач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Костянтинівці Арбузинського району Миколаївської області, що підтверджено копією витягу із актового запису про смерть № 196 від 18.06.2019 року і у відповідності до вимог ст. 251 ЦПК України провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника після смерті відповідача ОСОБА_4 .

Відповідно до Перехідних положень Земельного кодексу України на теперішній час діє мораторій на здійснення угод щодо купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення.

Крім того, представник позивача у поданій заяві жодним чином не обґрунтував необхідність у забороні видачі свідоцтва на право на спадщину у відповідності до вимог ч.2 ст. 149 ЦПК України, зазначив лише, що у майбутньому виникне необхідність у поданні позовів про визнання недійсним такого свідоцтва на право на спадщину та у подальших судових справах з цього приводу.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги предмет та підставу позову, суд приходить до висновку що аргументи поданої заяви про забезпечення позову не дають підстав для переконання, що їх невжиття може у майбутньому створити перешкоди у реалізації можливого рішення суду.

Керуючись ст. ст. 149-150,153 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 5,7579 га, яка належала ОСОБА_4 , право на яку посвідчує Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 147989, виданий на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 11 грудня 2009 року № 1336-р та заборони видачі свідоцтва на право на спадщину на вказану земельну ділянку відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку визначеному ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: