Номер провадження: 22-ц/813/5552/20
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом до ОСОБА_3 , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 27 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 500.

В період шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні.

Позивачка зазначала, що між нею та відповідачем виникають непорозуміння з приводу надання ним матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання.

Вказувала, що відповідач є військовим пенсіонером, працездатним, тому за своїм матеріальним станом може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей з метою забезпечення їм належного рівня фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також може надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, щомісячно з дня пред`явлення позову та до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було задоволено, постановленно:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 12 серпня 2019 року та до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

стягнути з 17 серпня 2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно.

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 12 серпня 2019 року, та до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить:

-змінити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.09.2019 року по справі №521/13315/19 стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 12.08.2019 року та до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 року включно та стягнувши з відповідача з 17.08.2023 року на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

-В частині стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 трирічного віку залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що згідно ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більше ніж як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї.

13 березня 2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства, апелянт позовні вимоги в суді першої інстанції визнав, з урахуванням визначеного розміру аліментів, а згодом виявив небажання його виконувати.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 500 (а.с. 5).

В період шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6, 7).

Діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції, керуючись положенням ст. ст. 180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, прийшов до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 цього ж Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина за позовом одержувача аліментів.

Так, ч. 2 статті 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, в якій передбачено розмір стягуваних аліментів в разі звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі, зокрема, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, суд першої інстанції керувався вищевказаними нормами закону та дійшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/2 частки його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожного із дітей.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується.

Апелянт стверджує, що його єдиним доходом є пенсія, інших джерел доходів не має, однак дані твердження є безпідставними, оскільки вказані обставини не дають підстав для висновку про його непрацездатність та неспроможність надавати кошти на утримання дітей.

Суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти).

Колегія суддів вважає, що керуватись Законом України «Про виконавче провадження» , яким передбачено граничний розмір відрахувань з боржника є безпідставним, так як норми цього Закону застосовуються при виконанні рішення суду, в тому числі щодо стягнення аліментів, і не може бути орієнтиром для суду при встановленні розміру аліментів.

Крім того, доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що розмір аліментів не співмірно великий з його доходами та станом здоров`я, не є вирішальними, так як виходячи з положень частини 2 статті 182 СК України, суд не може встановити аліменти в розмірі меншому за 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом із тим, необхідно роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 384, 289 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст Постанови складено 31 липня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе