Справа № 128/1601/19
Провадження № 22-ц/801/196/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 рокуСправа № 128/1601/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Марчук В. С., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Карпінська Ю. Ф.

Рішення ухвалено у м. Вінниці

Дата складення повного судового рішення не відома,

Встановив:

У червні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 жовтня 2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 14 травня 2019 року склалася заборгованість в загальній сумі 82 300,94 грн., із яких: 45 014,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 32 291,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн.- штраф (фіксована частина) та 3895,28 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

Зазначив, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, безпідставним та незаконним.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції розглянув справу з грубим порушенням процесуальних вимог, не дотримався засад змагальності сторін і вчинив грубе порушення принципів правосуддя, оскільки, не маючи у справі обґрунтованих та доказових заперечень відповідача, навів доводи проти вимог позивача і відмовив банку у задоволенні вимог, не посилаючись на жодний доказ іншої сторони спору. Відповідач не надав суду доказів відсутності кредитної заборгованості або ж не довів іншого розміру заборгованості. Суд першої інстанції безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не маючи обґрунтованих заперечень відповідача та відповідних доказів проти вимог позивача. Судом не враховано, що підписавши анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами; крім того безпідставно не взяв до уваги довідку про умови кредитування від 20 жовтня 2009 року, в якій зазначені умови кредитування, у тому числі: вказано розмір процентної ставки за користування кредитом - 2,5% в місяць, розмір пені та штрафів. Надана банком виписка по картковому рахунку має статус первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення договору та розміру заборгованості відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2009 року відповідач ОСОБА_1 підписав заяву, згідно якої він висловив бажання отримати у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», із бажаним кредитним лімітом 500 грн.; базова процентна ставка по кредиту - 2,5% в місяць на залишок заборгованості (а. с. 9).

Підписавши таку заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що він ознайомився та згоден із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 9 на звороті).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 14 травня 2019 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 82 300,94 грн., із яких: 45 014,56 грн. - заборгованість за кредитом; 32 291,10 грн. - заборгованість за процентами; 600 грн. - нарахована комісія; 4395,28 грн. - заборгованість по судовим штрафам (а. с. 5-8).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем витяг з Тарифів та витяг із Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а тому відсутні підстави вважати, що позивачем було належним чином повідомлено відповідача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які позивач вважає узгодженими. Крім того позивач не довів належними доказами наявності у відповідача заборгованості за тілом кредиту, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що протягом строку дії договору відповідачем було погашено заборгованість в розмірі, що значно перевищує тіло кредиту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

За правилами частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування вимог сторін по справі і обставини, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих, достовірних доказів, які мають бути достатніми та мають відповідати вимогам статей 76-80 ЦПК України.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно принципів цивільного судочинства змагальності і диспозитивності, закріплених у статтях 12 і 13 ЦПК України, сторони є рівними у своїх правах щодо збирання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Стаття 81 ЦПК України обов`язок по доведенню тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, покладає як на позивача (щодо вимог) так і на відповідача (щодо заперечень) (частина 1).

Отже, якщо відповідач позов не визнає і заперечує його, то згідно вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, саме він зобов`язаний доводити свої заперечення належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про наявність даного спору, що розглядається судом, про що свідчить його розписка про отримання судової повістки на 10:00 год 28 жовтня 2019 року (а. с. 51), у судове засідання не з`явився і не скористався наданим йому ст. 178 ЦПК України правом на подачу відзиву на позовну заяву із викладом своїх заперечень проти позову. Також не скористався відповідач наданим йому статтею 360 ЦПК України (відзив на апеляційну скаргу) правом на подачу до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу позивача протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження - до 03 січня 2020 року, яку він отримав разом із копією апеляційної скарги 20 грудня 2019 року (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - а. с. 105).

З урахуванням наявних у справі письмових доказів, у тому числі заяви, яка свідчить про отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитної картки «Універсальна» з кредитним лімітом 500,00 грн. (а. с. 9) та розрахунку заборгованості (а. с. 5-8), доведеним є факт отримання відповідачем кредитної картки і використання ним грошових коштів по цій кредитній картці.

Оскільки фактично отримані від АТ КБ «Приватбанк» і використані відповідачем ОСОБА_1 грошові кошти банку не повернуті, що свідчить про порушення його прав, таке порушене право банку підлягає судовому захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача отриманих і використаних відповідачем коштів, у вигляді заборгованості по тілу кредиту в сумі 45 014,56 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги банк вказав, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, підписавши заяву, згідно якої ОСОБА_1 висловив бажання отримати у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», із бажаним кредитним лімітом 500 грн.; базова процентна ставка по кредиту - 2,5% в місяць на залишок заборгованості.

Так, дійсно в заяві, підписаній позичальником ОСОБА_1 , визначено базову процентну ставку по кредиту - 2, 5 % в місяць на залишок заборгованості (а. с. 9).

Отже, умови договору по нарахуванню процентів сторони погодили.

Згідно положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування кредитом в сумі 32 291,10 грн.

Заявою визначено базову процентну ставку по кредиту - 2,5 % в місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За правилами частин 4, 6 статті 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Як вбачається із заяви від 20 жовтня 2009 року, підписаної позичальником ОСОБА_1 , сторонами не погоджено умов про збільшення процентної ставки та право банку в односторонньому порядку і на свій розсуд збільшувати процентну ставку.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20 жовтня 2009 року, вбачається збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки до 34,80 % - з 01 вересня 2014 року; до 43,20 % - з 01 квітня 2015 року, а з 20 лютого 2018 року - до 42,0 % (а. с. 5-8), при тому, що матеріали справи не містять доказів про вручення відповідачу під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, тому таке збільшення здійснено з порушенням вимог закону.

Із цього розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14 травня 2019 року заборгованість по процентах за користування кредитними коштам становить 32 291,10 грн. із розрахунку 42,0 % (а. с. 8), що є незаконним, оскільки сторонами погоджено розмір процентної ставки - 2,5 % в місяць на залишок заборгованості (а. с. 9).

Отже, при визначенні розміру процентів за користування кредитними коштами, слід виходити із розміру 2,5 % в місяць на залишок заборгованості, що у грошовому виразі складатиме 8 684,51 грн.

Таким чином вимога банку про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитними коштами підлягає до часткового задоволення в сумі 8 684,51 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, комісії та штрафів, то такі вимоги до задоволення не підлягають за наступних підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Обґрунтовуючи в позові заявлені вимоги, позивач вказував на те, що мав місце договір приєднання і сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву, як доказ про погодження відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку і на офіційному сайті банку.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що Витяг із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.;ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви, оскільки за умови, що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові звернула увагу на те, що споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту на Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачем Умови та правила банківських послуг, відсутність в заяві домовленості сторін про відповідальність у вигляді сплати пені і штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг (а. с. 11-16) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Оскільки заява (а. с. 9) не містить умов щодо розміру та нарахування пені і штрафів, немає підстав для висновку, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом приєднання та, відповідно, немає підстав для стягнення 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. -штрафу (фіксована частина), 3 895,28 грн. - штраф (процентна складова), тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором № б/н від 20 жовтня 2009 року, визначеної станом на 14 травня 2019 року в сумі 53 699,07 грн., а саме: 45 014,56 грн. заборгованості за тілом кредиту та 8 684,51 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом.

За правилами частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог і якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви до суду першої інстанції позивач сплати судовий збір в сумі 1 921,00 грн. (а. с. 1) і при подачі до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в сумі 2 881,50 грн. (а. с. 72), разом - 4 802,50 грн.

За принципом пропорційності (сума, що підлягає до задоволення - 53 699,07 грн. х 100 : 82 300,94 грн. - заявлена позивачем сума = 65,25 %) до стягнення в рахунок повернення судового збору підлягає сума 4 802,50 грн. - понесені судові витрати х 65,25 % задоволених вимог = 3 076,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (, рахунок № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001 м. Київ вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 жовтня 2009 року, яка склалася станом на 14 травня 2019 року, в розмірі 53 699,07 грн. (п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто дев`ять грн. 07 коп.), а саме: заборгованості за тілом кредиту - 45 014,56 грн. і заборгованості по процентах за користування кредитом - 8 684,51 грн.; а також в рахунок повернення сплаченого судового збору в сумі 3 076,00грн. (три тисячі сімдесят шість грн. 00 коп.).

У задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення решти суми процентів за користування кредитом в розмірі 23 606,59 грн., 600,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) і 3 895,28 грн. - штрафу (фіксована частина), відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіВ. С. Марчук
В. В. Сопрун