ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/430/20 Справа № 199/1467/19 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що сторони уклали шлюб 18.08.2006 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони спільно не проживають, дитина проживає разом з позивачем, оскільки відповідачка працездатна та також має обов`язок по утриманню дитини, тому ОСОБА_1 просив суд стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки на його користь на утримання малолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 1-3).

Рішенням Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто щомісячно із ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь батька ОСОБА_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 21.02.2019 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми за один місяць.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору (а.с.43-44).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що судом 1 інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити (а.с. 48-50).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду 1 інстанції залишити без змін (а.с. 66-68).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб 18.08.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 18.08.2006 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровські області, актовий запис №571 (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 07.02.2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №97 (а.с.5).

На час звернення позивача до суду та на час розгляду справи дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні (а.с.8-10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції посилався на положення ст.ст. 180, 182 СК України та виходив із того, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, дитина проживає разом з батьком, відповідачка за станом здоров`я, сімейним станом та матеріальним становищем може сплачувати аліменти, проти стягнення аліментів не заперечувала, тому суд вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 180 Сімейного кодексу України встановлює, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанцій урахував, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини.

Врахувавши конкретні обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу).

Доводи апелянта з приводу того, що син ОСОБА_5 зареєстрований разом з матір`ю та проживає разом з відповідачкою є безпідставними та спростовуються доказами по справі, а саме: актом від 24 січня 2019 року з якого вбачається, що ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1 тобто разом з батьком (а.с. 9).

Зокрема, до відзиву на апеляційну скаргу долучено акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 28.03.2019 р. з якого також вбачається, що ОСОБА_6 проживає за адресою АДРЕСА_1 тобто з батьком (а.с.70).

Сама по собі реєстрація дитини разом з матір`ю не спростовує факт проживання дитини на цкй час з батьком.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що її представник діяв не в її інтересах - належними та допустимими доказами не підтверджені.

Зокрема ч.2 ст. 82 ЦПК України визначено, що відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Крім того, відповідачка була присутня в судовому засіданні особисто та не заперечувала проти позову.

Також не є підставою для скасування рішення посилання апелянта на нібито той факт, що суд зазначив, що сторони визначили в добровільному порядку місце проживання дитини разом з батьком, оскільки рішенням суду встановлено лише, що дитина на даний час проживає з батьком, що не є безумовним визначенням місця її проживання і воно може бути змінено, як за домовленістю сторін так і за рішенням суду.

При цьому, позивачка не заперечую, що дитина дійсно на теперішній час проживає з батьком, що є підставою для стягнення аліментів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

При цьому, таке судове рішення не позбавляє відповідача права заявляти про зменшення розміру стягуваних аліментів у разі зміни фактичних обставин, та в разі зміни місця проживання дитини стягнення аліментів на свою користь.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: