Справа № 130/948/19
Провадження № 22-ц/801/164/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 рокуСправа № 130/948/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судових засідань Куленко О. В., скаржника, позивача ОСОБА_1 , розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в по-рядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позо-вом

ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казна-

чейської служби України, слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій

області Майченка Анатолія Миколайовича, заступника начальника СВ

Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Ва-

сильовича, прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Омельчук Аліни

Володимирівни про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринсько-го міськрайонного суду Вінницького області від 13 листопада 2019 року, ухва-лене у м. Жмеринка Вінницької області за головування судді Верніка В. М., повний текст якого складений 22 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до Держави Україна в особі Державної казна-чейської служби України, слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій об-ласті Майченка А. М., заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В. В., прокурора Жмеринської місцевої прокура-тури Омельчук А. В. про відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що внаслідок бездіяльності відповідачів у межах кримінального прова-дження, неналежного відношення до своїх посадових обов`язків, невиконання вимог КПК України про швидке, неупереджене слідство та невиконання відпо-відачами своїх посадових обов`язків позивачу заподіяна моральна шкода. Наяв-ність вини вказаних осіб доводиться ухвалами суду та відповідями прокуратури Вінницької області, зокрема, неодноразовим скасуванням постанов слідчого про закриття кримінального провадження. Обґрунтовуючи заподіяння мораль-ної шкоди, визначаючи її розмір у 200 000,00 гривень, ОСОБА_1 вказує, що така шкода полягає у його 70-річному віці, неможливості для нього забезпечити прожитковий мінімум, зміні укладу життя. За таких обставин позивач просив визнати невиконання відповідачами своїх посадових обов`язків, визначених статтями 36, 39 КПК України, стягнути на його користь 200 000,00 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди ( а. с. 1 ).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю ( а.с. 85, 90-92 ).

Не погоджуючись з ухвалим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасу-вати, ухвалити нове рішення суду про задоволення позову, постановити окрему ухвалу про навмисну бездіяльність посадових осіб Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та Жмеринської місцевої прокуратури. Скаржник зазначає неврахування судом першої інстанції постанови Вінницького апеляційного су-ду від 20 вересня 2019 року, що винесена за аналогічних обставин та підстав позову, але за іншого складу учасників справи.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скорис-талися.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2020 року на задово-лення клопотання скаржника ОСОБА_1 зобов`язано Жмеринську місцеву прокуратуру надати суду апеляційної інстанції для огляду у судовому засіданні кримінальне провадження від 12 серпня 2016 року № 0000020 ( а. с. 109 ).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у ній дока-зи в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не під-лягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є законним, об`єктивним та обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що відповідно до копій повідомлень Жмеринської місцевої прокуратури від 18 жовтня 2019 року, прокуратури Вінницької області від 23 жовтня 2019 року за результатом перевірки стану досудового розслідування серед інших криміналь-ного провадження від 12 серпня 2016 року № 0000020 за частиною першою статті 165 КК України встановлено, що слідчими, зокрема, СВ Жме-ринського ВП ГУНП у Вінницькій області у порушення вимог статей 2, 9, 28 КПК України допущена тяганина під час розслідування, у зв`язку з чим Жме-ринською місцевою прокуратурою на адресу начальника ГУНП у Вінницькій області підготовлена вказівка про усунення виявлених порушень та вирішення питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності ( а. с. 66, 81 ).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 130/728/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В. В., старшого слідчого СВ Жмеринсь-кого ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О. Г. про відшкодування мо-ральної шкоди скасоване рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінниць-кої області від 25 червня 2019 року, ухвалене нове рішення про часткове задо-волення позову. Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5 000,00 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди ( а. с.67-70 ).

Позивач посилається на скасування ухвалами слідчих суддів Жмеринського міськрайонного суду від 19 грудня 2016 року, від 27 червня 2017 року, від 02 листопада 2018 року та від 06 травня 2019 року відповідно чотирьох постанов слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А. М. про закриття кримінального провадження від 12 серпня 2016 року № 0000020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, пе-редбаченого частиною першою статті 165 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись норма-ми статей 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, виходив з того, що умовою настання цивільної відповідальності за цими правовими нормами законом визначена незаконність дій службових осіб правоохоронних органів. Однак су-дом визнані неналежними докази у вигляді повідомлень органів прокуратури, представлені позивачем, оскільки такі не містять інформування прокурора ви-щого рівня про надання ним відповідному прокурору обов`язкових для вико-нання вказівок щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, які у відповідності до положень статті 308 КПК України передбачені лише за наявності підстав для задоволення скарги щодо недотри-мання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідуван-ня.

Суд у межах заявленого позову та норм матеріального права, що регулюють відповідне питання, позбавлений можливості надавати правову оцінку діям від-повідачів щодо неналежної тривалості строків досудового розслідування. При цьому ухвалами слідчих суддів скасовані постанови слідчого про закриття зга-даного кримінального провадження внаслідок неправомірності відповідних рі-шень сторони обвинувачення з підстав їх передчасності, з урахуванням нездійс-нення слідчих дій відповідно до вказівок процесуального керівника. Однак такі ухвали не становлять безпосередніх ознак завдання позивачу моральної шкоди, яку останній пов`язує з недостатнім рівнем своїх доходів, що має характер май-нових, а не моральних втрат.

Відтак суд дійшов висновку про не доведення позивачем належними та до-пустимими доказами обставин завдання йому діями відповідачів моральної шкоди у ході розслідування кримінального провадження від 12 серпня 2016 ро-ку № 0000020, з підстав яких вони заявлені.

З такими висновками суду першої інстанції слід цілком погодитися, вони є правильними, об`єктивними, обґрунтованими.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, проку-ратури або суду, визначені частиною першою статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерп-ний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, за змістом якої шкода, завдана фізичній або юридич-ній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рі-шення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудово-го розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підста-вах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої ор-ганом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього кодексу).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридич-ній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або служ-бової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повнова-жень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ка-ліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у прини-женні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснено у пункті четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про від-шкодування моральної ( немайнової ) шкоди» у позовній заяві про відшкоду-вання моральної ( немайнової ) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тобто позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Крім цього позивач повинен умотивувати розмір морального відшкодування, заявлений ним до стягнення.

Однак позивачем не надано жодних доказів протиправності дій чи бездіяль-ності відповідачів, як не надані докази заподіяння йому моральної шкоди. Не доведена ані наявність незаконних рішень, дій чи бездіяльності визначених ним відповідачів, ані причинного зв`язку між діями ( бездіяльністю ) заподіювача шкоди та самою завданою шкодою. Ухвалами слідчих суддів щодо скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження ( за твердженням позивача основний доказ наявності вини відповідачів ) встановлена неправо-мірність рішень слідчого лише з підстав їх передчасності з урахуванням нездій-снення слідчих дій відповідно до вказівок процесуального керівника. Проте ці докази, як вірно зазначив суд першої інстанції, жодним чином не можуть слугу-вати підставою для визнання завдання позивачу моральної шкоди у визначе-ному ним розмірі. Для настання відповідальності необхідним є визнання проти-правними, незаконними дій чи бездіяльності правоохоронних органів, що наразі не встановлено та не доведено належними, допустимими, достовірними та до-статніми доказами. Тому за умов відсутності решти складових для виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди підстави відсутні. Відтак слід погодитися з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови за та-ких обставин у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Окремо слід підкреслити, що сума відшкодування моральної шкоди, визна-чена ОСОБА_1 у 200 тисяч гривень, є значною, проте позивач жодним чином не умотивовує цього розміру ціни позову.

Позивач зазначив відповідачами безпосередніх посадових працівників пра-воохоронних органів, які здійснюють свої повноваження відповідно до покла-дених обов`язків. За завдану працівником шкоду за загальним правилом майно-вої відповідальності останню несе роботодавець, а не безпосередня фізична особа. Як наслідок належить констатувати про помилкове визначення позива-чем у якості відповідачів безпосередніх окремих працівників правоохоронних органів. Натомість суд за власної ініціативи не вирішує питання кола відповіда-чів, які є стороною у справі. Це є виключним правом позивача. Вказана судом першої інстанції одна з підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 є вагомою, суттєвою та не може бути залишена поза увагою.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції поста-нови Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року у іншій справі № 130/728/19 як такої, що є аналогічною за своїми підставами та предметом по-зову, тобто преюдиційною, не можуть бути підставою для висновку про непра-вильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, пору-шення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до непра-вильного вирішення цієї справи.

Інших доводів у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить.

Відтак колегія суддів апеляційного суду вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, належно умотивованим, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в ме-жах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницького області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 січня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота