Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1199/18 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Григорусь Н.Й.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Янчук В.В.

у цивільній справі №280/1199/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Коростишівська міська рада про визнання недійсним державного акта на земельну ділянку та свідоцтва на право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ №106494, виданий на ім`я ОСОБА_7 , та скасувати державну реєстрацію цього акта в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №81; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.10.2003 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_7 , який мав у своїй власності частину житлового будинку та був співвласником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно успадкували в рівних частках мати померлого (баба позивача) ОСОБА_8 , позивач та його сестра - ОСОБА_9 (діти спадкодавця). В подальшому після смерті баби право власності на успадковане майно ОСОБА_7 перейшло до ОСОБА_6 , яка згодом продала його позивачу, що підтверджується договором купівлі - продажу частини квартири від 18.11.2005 р. В грудні 2017 року позивач домовився із сестрою про купівлю її частки успадкованого майна, для чого ними були подані нотаріусу правовстановлюючі документи, серед яких і свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 13.10.2003 р. та державний акт на право власності на земельну ділянку. Розглянувши документи, нотаріус внесла зміни у свідоцтво про право на спадщину в частині спадкування земельної ділянки, а саме дописала, що до складу спадкового майна входить лише ј частка земельної ділянки площею 0,0656 га. (до виправлення успадковувалась вся земельна ділянки вказаною площею). Співвласниками земельної ділянки є також відповідачі по справі. На думку позивача, при видачі державного акта на право власності на земельну ділянку були порушені норми законодавства. Зокрема, у спірному державному акті вказано, що він виданий на підставі рішення ІХ сесії ХХІV скликання Коростишівської міської ради від 24.07.2003 року. Як свідчить зміст рішення, ним був встановлений остаточний розмір площ земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам, зокрема площа передана ОСОБА_7 та відповідачам в розмірі 656 м.кв. Надання самої земельної ділянки у власність відбулось згідно рішення виконкому Коростишівської міської ради від 26.12.2001 р. №565, в якому зазначено, що присадибна земельна ділянка передається цим особам у спільну сумісну власність. Проте, на думку позивача, зазначивши у спірному державному акті розмір часток інших співвласників земельної ділянки, державний орган допустив помилку, внаслідок якої був виданий правовстановлюючий документ, що не відповідає суті рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність. Неналежне оформлення (невірне відображення) виду спільної власності співвласників земельної ділянки в оскарженому державному акті на право власності на земельну ділянку унеможливлюють оформлення позивачем спадщини в реальному обсязі після смерті батька. Замість спільної сумісної власності за батьком позивача була зареєстрована спільна часткова власність, що не відповідає умовам передання земельної ділянки, зазначеним в рішенні виконкому Коростишівської міської ради від 26.12.2001 року №565 та терміну «спільна сумісна власність». Крім того, оспорюваний правовстановлюючий документ виданий 13.10.2003 р.,- після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В червні місяці 2018 року позивач звернувся до Відділу Держгеокадастру в Коростишівському районі із заявою про внесення змін в Державний земельний кадастр про земельну ділянку щодо визначення часток у спільній власності кожного із співвласників, однак отримав відповідь про неможливість внесення таких змін. Оскільки, на переконання позивача, визнанню недійсним підлягає державний акт на право власності на земельну ділянку, як правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця, то необхідно також визнати недійсним і свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом при оформленні спадкових прав на земельну ділянку.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що неналежне оформлення (невірне відображення) виду спільної власності співвласників земельної ділянки в оспорюваному державному акті на право власності на земельну ділянку унеможливлює оформлення ним спадщини в реальному обсязі після смерті батька. Замість спільної сумісної власності за батьком була зареєстрована спільна часткова власність, що не відповідає умовам передання земельної ділянки, зазначеним в рішенні виконкому Коростишівської міської ради від 26.1.2001 року №565, та терміну «Спільна сумісна власність». Апелянт вважає, що суд не надав оцінки правомірності набуття права власності на земельну ділянку відповідачами по справі - співвласниками будинку. Оскільки, на думку апелянта, спільна сумісна власність та спільна часткова власність не є тотожними, то правовстановлюючий документ, яким був державний акт на право власності на земельну ділянку, повинен відображати саме той вид власності, який зазначений в рішенні міської ради при приватизації цієї земельної ділянки громадянами. Крім того вказує, що суд не надав значення тому факту, що оспорюваний державний акт на ім`я батька був виданий після його смерті.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло №1564 від 07.04.1997 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.159).

Квартира №2 за цією ж адресою належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло №1618 від 07.08.1997 року (а.с.181-183).

Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 26.12.2001 року №565 «Про перехід права користування та права власності на земельні ділянки при переході права власності на житло» у зв`язку з переходом права власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 (а саме квартири №2 та 3) згідно свідоцтва на право власності на житло, передано у спільну сумісну власність присадибну земельну ділянку площею 731 м2 АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дозволено їм виготовлення державного акта на право приватної власності на землю (а.с.11).

За життя зазначене рішення ОСОБА_7 не оспорював.

З архівного витягу рішення Коростишівської міської ради дев`ятої сесії двадцять четвертого скликання від 24.07.2003 р. "Про зміну площ земельних ділянок переданих у приватну власність" вбачається, що цим рішенням встановлено остаточний розмір площ земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам згідно додатку №1,2 та пунктом 2 вказаного рішення вирішено вважати таким, що втратило чинність: рішення виконкому № 565 від 26.12.2001 р.(а.с.12).

Відповідно до додатку №1 до рішення сесії Коростишівської міської ради у списку громадян міста Коростишева, яким передаються земельні ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських приміщень (присадибна ділянка), зазначено: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з загальною площею земельної ділянки 656 кв.м. (а.с.12 зворот). Вказане рішення прийнято на підставі технічних звітів по встановленню зовнішніх меж земельних ділянок та виготовленню державних актів на право приватної власності на землю вищевказаних громадян. Вид спільної власності або розмір часток кожного із співвласників в цьому рішенні не зазначено.

З копії державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЖТ № 106494, вбачається, що він виданий на ім`я ОСОБА_7 , на підставі рішення ІХ сесії ХХІV від 24.07.2003 року із списком співвласників земельної ділянки: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з визначеною часткою кожного у спільній власності в ј щодо земельної ділянки площею 0,0656 га., розташованої в АДРЕСА_4 , з цільовим призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та зареєстрований у Коростишівському райвідділі земельних ресурсів 13.10.2003 р.(а.с.7).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.178).

Спадкоємцями за законом щодо майна померлого ОСОБА_7 в рівних частках є ОСОБА_8 (мати), ОСОБА_1 (син, позивач у справі) та ОСОБА_10 ( дочка, третя особа у справі ОСОБА_5 ).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2003 р., що видане державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори у спадковій справі №565/2002 - спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину за законом, складалось з квартири №2 та земельної ділянки площею 0,0656 га ., АДРЕСА_6 (а.с.8).

ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 відповідно до заяв від 28.12.2017р. (а.с.192,193) звернулись до Коростишівської державної нотаріальної контори із заявами про внесення змін до вказаного вище свідоцтва. На цій підставі нотаріусом внесено виправлення: "Дописаному вірити слід читати: 1/4(однієї четвертої) частки земельної ділянки площею 0,0656 га." (а.с.8,190).

Відмовляючи в задоволенні позову суду першої інстанції виходив з тогою що рішення Коростишівської міської ради №565 від 26.12.2001 р. втратило чинність, позивачем не надано першочергових документів, що передували прийняттю рішення Коростишівської міської ради від 24.07.2003 р., на підставі якого видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 106494, технічної документації зі складання державного акта на право власності на спірну земельну ділянку.

Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, обгрунтовуючи своє звернення до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення своїх спадкових прав.

В даному випадку спадщина на спірне майно відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовуються чинний та той час Закон, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом і т.ін.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення питань щодо врегулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських ради, які вирішується виключно на їх пленарних засіданнях.

Згідно частини першої, другої, пункту «а» частини третьої статті 116 ЗК України (в редакції чинній на час видачі державного акта), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Пунктом 1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, що затверджена Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999р. ( чинною на час виникнення спірних правовідносин та видачі державного акта) Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, а на право власності на земельну ділянку - на підставі рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, міської, селищної, сільської ради. ( Пункт 1.4 із змінами, внесеними згідно з Наказом Держкомзему N 27 ( z0181-00 ) від 29.02.2000 ).

За п.1.16 вищевказаної Інструкції було передбачено, що технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки; заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; технічне завдання на розробку технічної документації зі

складання державного акта; висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки; висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; журнал польових вимірювань; кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. До технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою обов`язково додається копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність чи надання у постійне користування, або копія справи щодо підготовки рішення про продаж земельної ділянки (Пункт 1.17).

Роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості)меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта, що передбачено п.2.1. вищевказаної Інструкції.

Відповідно до ст.112 ЦК УРСР (в редакції 1963 р. на час виникнення спірних правовідносин) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Отже, спільна власність може бути двох видів: з визначенням часток учасників (часткова) і без визначення таких часток (сумісна сумісна).

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено ст.126 ЗК України.

В даному випадку передання у власність спірної земельної ділянки було обумовлено набуттям права власності на житло.

Із змісту правовстановлюючих документів, виданих померлому батькові позивача та відповідачам у справі вбачається, що таке право оформлено ними як власність на конкретно визначені жилі приміщення - квартири. Свідоцтва про право власності на квартири є чинними. Матеріали справи не містять даних про визначення ідеальних часток співвласників у спільному майні. Тому безпідставними є доводи позивача про залежність розміру успадкованої ним земельної ділянки від розміру частки у праві власності на будинок.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що Державний акт, на підставі якого було оформлено право позивача на спадщину, виданий після смерті спадкодавця - у 2003 році. Підставою видачі вказаного правовстановлюючого документа зазначено рішення органу місцевого самоврядування, ухваленого також після смерті спадкодавця (а.с.7).

При видачі свідоцтва про право на спадщину підпункт 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій зобов`язує нотаріуса перевіряти: факт смерті спадкодавця; час і місце відкриття спадщини; наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом; прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб; склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Для підтвердження вказаних обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності.

Державний акт, виданий після смерті спадкодавця, може свідчити про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку за умови зазначення в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки лише за життя спадкодавця.

Проте, в даному випадку, нотаріус на ці обставини уваги не звернув.

Разом з тим, цивільна правоздатність - це здатність мати цивільні права й обов?язки (ч.1 ст. 25 ЦК), яка визнається за всіма фізичними особами. Правоздатність виникає з моменту народження людини і припиняється її смертю.

Тому оформлення права власності спадкодавця на земельну ділянку та видача свідоцтва про право на спадщину в частині земельної ділянки суперечать вимогам закону.

Разом з тим, суд не обговорив можливість застосування положень закону про позовну давність.

Так, за правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що про обставини, якими позивач обгрунтовує вимоги в даній справі, йому було достеменно відомо ще у 2003 році під час оформлення спадщини після смерті батька, оскільки підставою для набуття права в порядку спадкування слугував саме оскаржуваний в цій справі Державний акт на землю.

Про застосування позовної давності заявлено відповідачкою ОСОБА_4 під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с.109-110).

Встановивши, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності, про поновлення якого з поважних причин останній не заявляв, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в позові саме з цих підстав.

За наведених обставин та відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення - про відмову в позові за пропуском строку звернення до суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 24.01.2020 року.