Єдиний унікальний номер 448/547/20
Провадження № 2-н/448/20/20
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31.07.2020 року м.Мостиська

Суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» (юридична адреса: 79016, м.Львів, вул.Шевченка,1, ) про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію із ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника ТзОВ " Львівенергозбут " Козич В.Л. звернувся до суду з із вищевказаною заявою про видачу судового наказу, в якій просить видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 1796,13грн. та сплаченого судового збору в розмірі 210,20 грн.

Розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу, вважаю, що у видачі судового наказу необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно із ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ч.1 та ч.2 ст.163 ЦПК України

Правилами ст.163 ЦПК України встановлено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, а п.3 ч.3 цієї ж статті встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Статтями 160, 161, 163, 165 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, зокрема, про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

У заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, представником заявника подана заява про видачу судового наказу за вимогою, передбаченою п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, згідно якої судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Так, за п.4 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинні бути зазначені вимоги заявника та обставини на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до вимог п.3, 4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а також інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Представник заявника ТзОВ "Львівенергозбут" Козич В.Л. просить видати судовий наказ про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (заборгованість за спожиту електричну енергію) із боржника ОСОБА_1 .

Однак, до заяви про видачу судового наказу не додано копії договору, укладеного із боржником ОСОБА_1 в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, як і доказів про фактичне постачання та отримання саме боржником таких послуг.

Крім того, за загальним правилом, встановленим положеннями ч.1 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. При цьому, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3 ст.5 ЦК України).

Так, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року (далі Постанова НКРЕ № 312 від 14.03.2018 року) було затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії, що набрали чинності 19.04.2018 року (за винятком окремих положень) (далі Правила), якими врегульовано взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії.

Так, з аналізу змісту п.п. 1.2.7-1.2.9 Правил вбачається, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється на підставі відповідних договорів про постачання електричної енергії, які розробляються на основі Примірних та Типових договорів, що містяться в додатках 5-7 до цих Правил.

Правовий аналіз змісту пунктів 1.1 вказаних договорів про постачання електричної енергії дає підстави зробити висновок, що вони є публічними договорами приєднання, які встановлюють порядок та умови постачання електричної енергії споживачам відповідними постачальниками та укладаються сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору у визначеному порядку.

При цьому, як визначено п.2 вищевказаної Постанови НКРЕ № 312 від 14.03.2018 року (із відповідними змінами станом на 14.03.2018р.), укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно п. 1.2.15 Правил, для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

При цьому, договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку (п. 3.2.12 Правил).

Враховуючи вказане, посилання заявника на фактичне укладення між боржником, як споживачем, та ТзОВ «Львівенергозбут», як енергопостачальником, договору про користування електричною енергією судом розцінюються критично, так як у відповідності до наданого суду витягу із програмного забезпечення ТзОВ «Львівенергозбут», особовий рахунок № відкрито до набрання чинності вказаними Правилами роздрібного ринку електричної енергії (19.04.2018 року набрали чинності), положеннями яких запроваджено вказаний заявником порядок укладення договорів, які, всупереч таким посиланням заявника та з урахуванням правил дії актів цивільного законодавства в часі, встановлених ст. 5 ЦК України, не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли до набрання ними чинності, а заява наймача (співвласника) про підключення електроенергії, в матеріалах справи відсутня.

Тобто, характерною ознакою договору приєднання, як і будь-якого договору, є вчинення активних дій, які виражають волю її сторін на укладення такого договору. А оскільки заявником не надано доказів, які б вказували на приєднання саме боржника ОСОБА_1 до договору про постачання електричної енергії, то у суду відсутні підстави вважати, що такий договір було укладено.

В той же час, будь-яких інших належних доказів, що підтверджують факт існування договірних відносин з вказаним у заяві боржником ОСОБА_1 суду не надано.

Окрім того суд зазначає, що сам факт реєстрації певних осіб за адресою, де здійснено постачання електричної енергії не дає підстав суду стягувати заборгованість за такі послуги у наказному провадженні, а саме заявником не надано достатніх доказів того, що боржник є споживачем послуг за вказаною вище адресою. Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки з місця проживання боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої МКП «Житловик» 02.04.2020р., - останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно витягу із програмного забезпечення ТзОВ «Львівенергозбут», особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на споживача ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 .

Вказані обставини свідчать про неможливість з`ясування в рамках наказного провадження факту наявності суб`єктивного зобов`язання боржника за вимогами заявника.

Крім цього, поданий заявником розрахунок заборгованості за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначенням проведеної у спірний період 01.07.2018-07.05.2019 року оплати в сумі 490,62 грн., не є доказом сплати по розрахунках за спожиту електроенергію саме боржником ОСОБА_1 по вищевказаному особовому рахунку

Відтак, проаналізувавши подану заявником заяву про видачу судового наказу, суд прийшов до висновку про те, що вона подана з порушеннями вимог статті 163 ЦПК України, а додані до заяви про видачу судового наказу письмові документи не можуть підтвердити наведені в заяві доводи, відтак, слугувати доказом виникнення та порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Враховуючи вказане, у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Згідно з ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

А тому, відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України внесена сума судового збору стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» не повертається.

Керуючись ст.ст.164-167, 260-261, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію із ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Відповідно ст.ст. 353, 354, п.п.п.15.5 пп.15 п. 1 Розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України, ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через Мостиський районний суд Львівської області) шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання даної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В.Кічак

Ухвала суду набрала законної сили „__ ___________ 20__ р.

Суддя Ю.В.Кічак