Справа № 308/5904/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ), про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Позов обґрунтований тим, що 20 березня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , актовий запис № 147.

Від спільного шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 .

Останні декілька років життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між подружжям шлюбних відносин

Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них відсутнє взаєморозуміння, розходяться погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей.

Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, виховання дітей тощо. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з ініціативи відповідача між сторонами постійно виникають сварки, погрози, щодо позивача, дітей та інших родичів ОСОБА_2 вчиняє насильство в сім`ї, свідками якого нерідко стають діти. Також позивач стверджує, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в родині, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Крім того в позивача від такої сімейної атмосфери погіршилося самопочуття, вона перебуває в стані постійного стресу, переймається через своє здоров`я та здоров`я дітей. Будь які спроби уникати конфліктів, налагодити відносини результатів не принесли.

За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення не згодна і тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Шлюб розривається вперше.

Крім того, їх спільні діти, які були народжені за час шлюбу проживають та перебувають на утриманні позивача. Спору щодо місця проживання дітей між сторонами немає.

Між сторонами на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей.

Позивач стверджує, що на момент подання цього позову відповідач працює ВСП «Ужгородська дистанція колії» та отримує заробітну плату від 7 000 до 10 000 тисяч гривень.

На підставі вищенаведеного просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу, неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , залишити проживати з позивачем, стягувати з ОСОБА_2 , аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі Ѕ частини (50 відсотків) з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, судові починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття, витрати покласти на відповідача.

Позивач та її представник в судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про можливість розгляду справи у їх відсутності, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не прибув, проте через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Судове засідання у справі було призначене на 28.07.2020 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

20 березня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , про що був зроблений актовий запис № 147, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_5 .

Від спільного шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 .

Останні декілька років життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між подружжям шлюбних відносин.

Спільне життя між сторонами не склалося, тому що у них відсутнє взаєморозуміння, розходяться погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей.

Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, виховання дітей тощо. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з ініціативи відповідача між сторонами постійно виникають сварки, погрози, щодо позивача, дітей та інших родичів ОСОБА_2 вчиняє насильство в сім`ї, свідками якого нерідко стають діти.

Крім того в позивача від такої сімейної атмосфери погіршилося самопочуття,вона перебуває в стані постійного стресу, переймається через своє здоров`я та здоров`я дітей. Будь які спроби уникати конфліктів, налагодити відносини результатів не принесли.

Крім того, їх спільні діти, які були народжені за час шлюбу проживають та перебувають на утриманні позивача. Спору щодо місця проживання дітей між сторонами немає. Для дітей забезпечені належні умови для проживання, виховання, фізичного та духовного розвитку. Діти добре навчаються, мають хороші оцінки. Син займався спортом, греко-римською боротьбою, проте через відсутністю коштів, був змушений залишити цей вид спорту.

Між сторонами на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей.

Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2020 року для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно цього ж Закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року у розмірі 4 723,00 грн.

Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 1 109,00 грн., їх мінімальний рекомендований розмір складає 2 318 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 3 306,10 грн.

Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, враховуючи заяву відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі Ѕ частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 23 червня 2020 року (дня звернення до суду з відповідним позовом) до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Крім того, на даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та Відповідачем має формальний характер, подружнє життя не склалося через несумісність характерів та розбіжність у поглядах на та подружні відносини. Протягом тривалого часу фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, шлюб став носити формальний характер, відтак суд прийшов до висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,слід розірвати.

З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, в силу вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу, що становить 420 грн. 40 коп., а з відповідача підлягає стягнення 420,40 грн., сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу на користь позивача, та 840,80 гривень судового збору на користь Держави, за позовну вимогу щодо стягнення аліментів.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України , суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112, 150, 151, 181, 182, 184, Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 134, 141, 206, 258, 265, 272, 273,352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб, укладений 20 березня 2003 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 147, - розірвати.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 червня 2020 року (дати звернення до суду з відповідним позовом) до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду, в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Державного бюджету України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, згідно квитанції Банк АТ «Ощадбанк» № 25 від 23 червня 2020 року (копія якої зберігається у матеріалах справи), у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Підставою для повернення є зазначене рішення скріплене гербовою печаткою суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 03.08.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова