1Справа № 335/4494/20 2/335/1595/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Шалагінової А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників процесу (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2011 у справі № 2-а-9733/11 Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, зобов`язано здійснити позивачеві перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 14.11.2010 по 23.07.2011, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Постанова суду набрала законної сили 31.10.2011. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві суму розміром 43 597,35 грн., яка була виплачена лише після розгляду скарги позивача Європейським судом з прав людини.

Крім того, постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у справі № 334/10374/14-а Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя зобов`язано провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії позивачеві з 29.04.2014 по 02.08.2014 включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 скасовано в частині зобов`язання вказаного Управління здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії за період з 03.08.2014 по 15.08.2014 та позовні вимоги в цій частині залишено без розгляду. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін. Отже, постанова суду набрала законної сили 10.02.2015. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві суму розміром 15 812,93 грн., яка була виплачена у грудні 2019 р.

Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних розміром 69 476,24 грн. за період з 31.10.2011 по 17.04.2018 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2011 у справі № 2-а-9733/11, інфляційні втрати та 3% річних розміром 18 596,98 грн. за період з 10.02.2015 по 29.11.2019 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у справі № 334/10374/14-а (а.с. 1-5).

Ухвалою судді від 29.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь) (а.с. 21).

Відповідач ГУПФУ в особі представника Алексєєвої Ю.О. із позовними вимогами ОСОБА_1 не погодився, 18.06.2020 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у справі № 334/10374/14-а та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 у вказаній справі відповідачем проведено перерахунок пенсії, внаслідок якого нараховано 15 812,93 грн. Вказана постанова суду була включена до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 (далі - Порядок № 649). На виконання постанови суду 12.12.2019 вказана сума пенсії була виплачена.

За постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2011 у справі № 2-а-9733/11 позивачеві проведено перерахунок та нараховано 43 597,35 грн. Однак, вказані грошові кошти не були профінансовані з Державного бюджету України. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» (далі - Порядок № 440), рішення суду подають до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Відповідач не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за несвоєчасну їх виплату. Позивачеві необхідно звернутись до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для з`ясування питання щодо прийняття до обліку та внесення даних до реєстру рішень та виплати вищезазначеної суми.

Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому на них не розповсюджуються норми ст. 625 ЦК України. У постановах судом не визначено конкретної суми до стягнення, а тому зобов`язання в даному випадку не можуть вважатися грошовими. Також правовідносини щодо індексації грошового зобов`язання та сплати 3% річних мають розглядатися в рамках спору, що регулюється спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, вважає ГУПФУ неналежним відповідачем у справі. Просив в задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 26-29).

09.07.2020 надійшла відповідь позивача на відзив, в якій зазначав, що постановами суду було зобов`язано саме орган ПФУ здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії позивачеві, а тому з урахуванням положень ст.ст. 58, 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058) твердження відповідача про те, що він не є розпорядником бюджетних коштів, а тому не може нести відповідальності за несвоєчасну їх виплату, є безпідставним. Грошовим зобов`язанням є будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, незалежно від правових підстав його виникнення. На підставі ст. 107 Закону № 1058 саме органи пенсійного фонду та його посадові особи несуть відповідальність за несвоєчасну або неповну виплату пенсій. Просив позовні вимоги задовольнити.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2011, яка набрала законної сили 18.06.2013, у справі № 2-а-9733/11 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання рішення не чинним та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково, внаслідок чого:

визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя в частині проведення перерахунку пенсії з 14.11.2010 відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону № 1058;

зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону № 1058, за період часу з 14.11.2010 по 23.07.2011;

зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну його здоров`ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період часу з 14.11.2010 по 23.07.2011;

в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 8-9).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 постанову суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 10).

Листом УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя від 25.09.2014 № 314/К-1 ОСОБА_1 повідомлено, що на виконання ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 у справі № 2а-9733/11 здійснено перерахунок пенсії та доплата відповідно до цього перерахунку становить 43 597,35 грн., яка буде здійснена при надходженні коштів з Державного бюджету України (а.с. 19).

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 54495208 від 31.05.2018 йому платіжним дорученням від 02.10.2017 № 3348 виплачено 31 378,57 грн. (еквівалент 1000 євро) за рішенням Європейського суду з прав людини, а також платіжним дорученням від 18.04.2018 № 332 перераховано заборгованість за рішенням національного суду в розмірі 43 597,35 грн. (а.с. 11).

Таким чином, сума пенсії відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2011 фактично була сплачена 18.04.2018.

Крім того, постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у справі № 334/10374/14-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та вчинення певних дій задоволено частково, внаслідок чого:

визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи державної та додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії;

зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії (по інвалідності) відповідно до ст.ст. 49, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону № 1058 з 29.04.2014 по 15.08.2014 включно з урахуванням різниці, що була виплачена у цей період;

зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії до ст.ст. 49, 50, 53, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону № 1058 з 29.04.2014 по 15.08.2014 включно з урахуванням різниці, що була виплачена у цей період;

в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 12-13).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 скасовано в частині зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії (по інвалідності) та додаткової пенсії до ст.ст. 49, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 03.08.2014 по 15.08.2014 та позовні вимоги в цій частині залишено без розгляду. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 13-14)

За вказаною постановою Ленінським районним судом м. Запоріжжя 04.03.2015 ОСОБА_1 видано виконавчий лист № 334/10374/14-а (а.с. 15).

Сума перерахованої пенсії за вказаною постановою розміром 15 812,93 грн. була виплачена позивачеві 12.12.2019, на підтвердження чого відповідачем надано копію електронного реєстру рішень суду (а.с. 32).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському (попередня назва - Ленінському) районі м. Запоріжжя реорганізоване шляхом злиття з 31.03.2017 у Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» реорганізовано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Отже, відповідач ГУПФУ є правонаступником прав і обов`язків Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя у спірних правовідносинах.

Оскільки за постановою суду від 20.10.2011 у справі № 2-а-9733/11 сума перерахованої пенсії розміром 43 597,35 грн. була виплачена лише 18.04.2018, а за постановою суду від 24.11.2014 у справі № 334/10374/14-а розміром 15 812,93 грн. виплачена лише 12.12.2019, тому позивач у позові, серед іншого, просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані за періоди невиконання грошового зобов`язання у вигляді несплати грошових коштів у вказаних розмірах.

Відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

Згідно з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості 43 597,35 грн. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання за постановою суду від 20.10.2011 у справі № 2-а-9733/11 за період з 31.10.2011 по 17.04.2018, інфляційні втрати за вказаний період становлять 61 019,24 грн., а 3% річних складають 8 457,00 грн.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, сумнівів у його обґрунтованості у відзиві на позов не наведено.

Разом із тим, суд, перевіривши даний розрахунок, знаходить його не у повній мірі правильним та обґрунтованим, оскільки позивач, розраховуючи інфляційні втрати та 3% річних виходив із періоду з 31.10.2011 по 17.04.2018. Разом із тим, постанова суду від 20.10.2011 у справі № 2-а-9733/11 набрала законної сили 18.06.2013 відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 (а.с. 10). Зі змісту вказаної ухвали не вбачається, що постанова суду першої інстанції була оскаржена із пропуском строку на подання апеляційної скарги після набрання постановою суду першої інстанції законної сили. Таким чином, у даному випадку розрахунок має проводитись за період з 18.06.2013 по 17.04.2018.

За вказаний період минуло 1 765 календарних дні. Виходячи із індексів інфляції за вказаний період, що наведені у позовній заяві та містяться у відкритих джерелах інформації, розмір інфляційних втрат за цей період склав 60 709,25 грн (43 597,35 x 2.39249867 (інфляційне збільшення за період з липня 2013 р. по квітень 2018 р.) - 43 597,35 = 60 709,25 грн.); розмір 3% річних за цей період склав 6 324,60 грн. (43 597,35 х 3 х 1 765 (дні прострочення) : 365 : 100 = 6 324,60 грн.).

Згідно з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості 15 812,93 грн. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання за постановою суду від 24.11.2014 у справі № 334/10374/14-а за період з 10.02.2015 по 29.11.2019 у кількості 1 753 дні, інфляційні втрати за вказаний період становлять 16 318,98 грн., а 3% річних складають 2 278,00 грн.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, сумнівів у його обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Суд, перевіривши даний розрахунок, знаходить його правильним та обґрунтованим.

Відповідач у відзиві посилався на те, що грошові кошти за постановами суду виплачені позивачеві після того, як були профінансовані з Державного бюджету України, як це передбачено ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника.

Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача у відзиві на позов на Порядок № 440 як на підставу встановлення особливого порядку виконання рішень суду, що ухвалені до 01.01.2013, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Натомість, постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2011 у справі № 2-а-9733/11 стосувалась зобов`язання УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя нарахувати та виплатити основну та додаткову пенсію позивачеві за певні періоди.

Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а також, що постановами суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду.

Зазначаючи про те, що Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві вказує, що відповідальність лежить на державі в особі Державного казначейства. У той же час, постановами суду обов`язки з нарахування та виплати основної та додаткової пенсій ОСОБА_1 покладені саме на орган ПФУ, а не на Державне казначейство. До того ж, саме орган ПФУ як суб`єкт владних повноважень вчинив протиправні дії, які призвели до порушень прав позивача на своєчасне отримання пенсій у визначеному законом розмірі, що і було встановлено вищезазначеними постановами суду, з огляду на що твердження відповідача про те, що відповідальність за несвоєчасну виплату пенсій позивачеві лежить на Державному казначействі є неспроможними.

З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача таких сум:

інфляційних втрат розміром 60 709,25 грн. та 3% річних розміром 6 324,60 грн. за період з 18.06.2013 по 17.04.2018, нарахованих на суму заборгованості 43 597,35 грн. у зв`язку з неналежним виконанням постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2011 у справі № 2-а-9733/11;

інфляційних втрат розміром 16 318,98 грн. та 3% річних розміром 2 278,00 грн. за період з 10.02.2015 по 29.11.2019, нарахованих на суму заборгованості 15 812,93 грн. у зв`язку з неналежним виконанням постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у справі № 334/10374/14-а.

Тому, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у вказаній частині шляхом стягнення з відповідача на його користь вищезазначених сум.

Крім того, оскільки на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору як громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 856,31 грн. (1% задоволених позовних вимог за ставкою пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати розміром 60 709 (шістдесят тисяч сімсот дев`ять) гривень 25 копійок та 3% річних розміром 6 324 (шість тисяч триста двадцять чотири) гривні 60 копійок, нарахованих на суму заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2011 р. у справі № 2-а-9733/11, яка набрала законної сили 18 червня 2013 р., за період з 18 червня 2013 р. по 17 квітня 2018 р.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати розміром 16 318 (шістнадцять тисяч триста вісімнадцять) гривень 98 копійок та 3% річних розміром 2 278 (дві тисячі двісті сімдесят вісім) гривень 00 копійок, нарахованих на суму заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2011 р., яка набрала законної сили 10 лютого 2015 р. (з урахуванням ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 р.) у справі № 334/10374/14-а за період з 10 лютого 2015 р. по 29 листопада 2019 р.

Всього стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 загальну суму розміром - 85 630 (вісімдесят п`ять тисяч шістсот тридцять) гривень 83 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Державного бюджету України судовий збір розміром 856 (вісімсот п`ятдесят шість) гривень 31 копійка.

Рішення ухвалене за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та складене в повному обсязі 31 липня 2020 р.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, , юридична адреса: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б.

Суддя А.В. Шалагінова