ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2020 року м. Чернівці

справа № 720/344/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Ковальчук Н.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

учасники справи

позивач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Новоселицька міська рада Чернівецької області

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2019 року, головуючий у першій інстанції Павлінчук С.С.

встановила:

ОСОБА_3 у лютому 2019 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Посилалася на набуття права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі договору між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 куівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Чайкою О.М. 3 серпня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1731.

Вказувала, що є власником земельної ділянки, яка розташована по

Справа №720/344/19 Головуючий у 1 інстанції Павлінчук С.С.

Провадження №22-ц/822/10/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

вул.Щорса,15 м.Новоселиця Чернівецької області цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0682 га кадастровий номер 0:01:003:0177 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №565099.

Рішенням 47 сесії 6 скликання Новоселицької міської ради від 20 серпня 2015 року №47/15 ОСОБА_4 передано безоплатно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування гаражу, площею 0,007 га кадастровий номер 0:01:003:0250.

ОСОБА_4 отримано свідоцтво про право власності на земельну ділянку серії СТА №930315.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 січня 2019 року рішення 47 сесії 6 скликання Новоселицької міської ради від 20 серпня 2015 року №47/15 скасовано, визнано свідоцтво про право власності на земельну ділянку недійсним.

ОСОБА_4 здійснено самочинне будівництво гаражу на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250 протягом 2017 року.

Зазначала про порушення права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , позбавлення можливості заїзду до земельної ділянки, доступу до вигрібу внаслідок здійснення ОСОБА_4 будівництва гаражу.

Просила зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0177 шляхом демонтування гаражу, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250, повернувши земельну ділянку у попередній стан.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено, постановлено зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_8 перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:003:0177, повернути земельну ділянку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 0:01:003:0250 у попередній стан шляхом демонтування гаражу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити.

Зазначає про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, здійснення будівництва гаражу з дотриманням вимог закону на земельній ділянці по АДРЕСА_2 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування гаражу, площею 0,007 га кадастровий номер 0:01:003:0250, яку передано безоплатно у власність рішенням 47 сесії 6 скликання Новоселицької міської ради від 20 серпня 2015 року №47/15, отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку серії СТА №930315.

Відповідно п.2.2 архітектурно-планувального рішення будівельного паспорта індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 передбачено розміщення гаражу по південно-східній межі ділянки на віддалі 1,0 метру від межі з сусідньою присадибною ділянкою, організувати заїзд з тупікового проїзду, тобто заїзду до житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 з тупікового проїзду не передбачено.

Також передбачено влаштування водозабірної свердловини та водонепроникного вигрібу з вільним доступом до нього з АДРЕСА_1 .

На підставі постанови Чернівецького апеляційного суду від 29 січня 2019 року, якою рішення 47 сесії 6 скликання Новоселицької міської ради від 20 серпня 2015 року №47/15 скасовано та визнано свідоцтво про право власності на земельну ділянку недійсним, власником земельної ділянки по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250 є Новоселицька міська рада Чернівецької області.

Вважав, що відсутні підстави для звернення ОСОБА_3 з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки остання не є власником земельної ділянки по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250.

Посилається на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 не подано.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції керувався положеннями

п.4 ч.2 ст.16, ч.1 ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152 ЗК України та вважав, що підлягає захисту право ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 кадастровий номер 0:01:003:0177 у спосіб повернення земельної ділянки по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250 у попередній стан шляхом демонтування гаражу.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на те, що гараж, побудований ОСОБА_4 на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250, частково перекриває заїзд до земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 кадастровий номер 0:01:003:0177.

Водночас суд першої інстанції вважав недоведеним здійснення ОСОБА_4 самочинного будівництва гаражу на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2019 року відповідає.

Відповідно до вимог п.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову ОСОБА_3 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0177 шляхом демонтування гаражу, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250, повернення земельної ділянки у попередній стан.

Водночас підставою позову ОСОБА_3 , тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначалися порушення права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 внаслідок здійснення ОСОБА_4 самочинного будівництва гаражу на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250, позбавлення можливості заїзду до земельної ділянки, доступу до вигрібної ями.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до частини 1, 2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України , цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Судом першої інстанції встановлено право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі договору між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 куівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Чайкою О.М. 3 серпня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1731.

ОСОБА_9 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0682 га кадастровий номер 0:01:003:0177.

Рішенням 47 сесії 6 скликання Новоселицької міської ради від 20 серпня 2015 року №47/15 ОСОБА_4 передано безоплатно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування гаражу, площею 0,007 га кадастровий номер 0:01:003:0250.

ОСОБА_4 отримано свідоцтво про право власності на земельну ділянку серії СТА №930315.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Новоселицької міської ради Чернівецької області, ОСОБА_4 про визнання рішення міської ради незаконним, свідоцтва про право власності недійсним рішення 47 сесії 6 скликання Новоселицької міської ради від 20 серпня 2015 року №47/15 скасовано, визнано свідоцтво про право власності на земельну ділянку недійсним.

ОСОБА_4 здійснено будівництво гаражу на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250 протягом 2017 року.

Представником відповідача ОСОБА_2 визнаються обставини неможливості заїзду транспортних засобів на територію земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 по межі від А до Б, наявності заїзду тільки у гараж.

З огляду на наведене судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що здійснення ОСОБА_4 будівництва гаражу на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250 чиняться перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 кадастровий номер 0:01:003:0177 шляхом обмеження заїзду.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що заїзду до житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 з тупікового проїзду по АДРЕСА_2 не передбачено, фактично зводиться до того, що право ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0177 внаслідок зведення гаражу на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250 не порушено.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_4 про недоведеність порушення права ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0177.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №56509, виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0682 га кадастровий номер 0:01:003:0177, мають місце заїзд по межі від А до Б та заїзд по межі від В до Г.

Відповідно до п.2.1 будівельного паспорту індивідуального житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 забудовника ОСОБА_3 ділянка складної конфігурації і має два під`їзда з протилежним сторін з вул АДРЕСА_2 .

До матеріалів справи приєднано висновок судової будівельно-технічної експертизи судового експерта Лещишина В.В. від 25 липня 2016 року №16063, який проведений у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Новоселицької міської ради Чернівецької області, ОСОБА_4 про визнання рішення міської ради незаконним, свідоцтва про право власності недійсним.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина перша, друга статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи судового експерта Лещишина В.В. від 25 липня 2016 року №16063 містить інформацію щодо предмета доказування, підстав уважати, що копія висновку отримана з порушенням порядку немає, тому суд першої інстанції мав підстави прийняти зазначений висновок експертизи як письмовий доказ, такий доказ є належним та допустимим.

За змістом п.1 висновку судової будівельно-технічної експертизи судового експерта Лещишина В.В. від 25 липня 2016 року №16063 існував заїзд на земельну ділянку Ільчук по АДРЕСА_1 з проїзду з АДРЕСА_2 по межі від А до Б зі сторони виділеної ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 в апеляційній скразі на те, що п.2.2 архітектурно-планувального рішення будівельного паспорту індивідуального житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 забудовника ОСОБА_3 заїзду до житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 з тупікового проїзду не передбачено, оскільки ним не визначається будь-якого заїзду до житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на здійснення будівництва гаражу з дотриманням вимог закону на земельній ділянці по АДРЕСА_2 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування гаражу, площею 0,007 га кадастровий номер 0:01:003:0250, яку передано безоплатно у власність рішенням 47 сесії 6 скликання Новоселицької міської ради від 20 серпня 2015 року №47/15, отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку серії СТА №930315 не спростовує висновків суду першої інстанції про порушення права ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 кадастровий номер 0:01:003:0177 внаслідок здійснення ОСОБА_4 будівництва гаражу на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_4 про те, що відсутні підстави для звернення ОСОБА_3 з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки остання не є власником земельної ділянки по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно з п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз.1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Негаторний позов - це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування та (або) розпорядження майном.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом знесення збудованих споруд, заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо).

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Таким чином висновки суду першої інстанції про те, що порушене право ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 кадастровий номер 0:01:003:0177 підлягає захисту у обраний нею спосіб повернення земельної ділянки по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250 у попередній стан шляхом демонтування гаражу, відповідають вимогам закону.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції Європейського суду з прав людини констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Повернення земельної ділянки по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250 у попередній стан шляхом демонтування гаражу переслідує легітимну мету контролю за невикористанням права власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Право ОСОБА_3 на захист права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 кадастровий номер 0:01:003:0177, з огляду на доведення чинення перешкод передбачене у чинному законодавстві України.

Відповідні приписи стосовно захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є доступними, чіткими та передбачуваними.

З матеріалів справи вбачається, що відсутня реєстрація права власності ОСОБА_4 на гараж, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250.

Наведене свідчить про те, що припинення права власності ОСОБА_4 на гараж, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250, не становитиме надмірний тягар.

З огляду на все викладене вище загальний інтерес у контролі за невикористанням права власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_4 у збереженні права на гараж, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250.

Крім того, з огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) та враховуючи приписи частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України, ОСОБА_4 не позбавлений можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на зведення гаражу на земельній ділянці по АДРЕСА_2 кадастровий номер 0:01:003:0250.

Ураховуючи наведене судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 22 січня 2020 року.

Головуючий - підпис /Половінкіна Н.Ю./

Судді - підписи /Кулянда М.І., Одинак О.О./

З оригіналом згідно: