Справа № 133/1327/19
Провадження № 22-ц/801/50/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 рокуСправа № 133/1327/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 133/1327/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сєчко В.Л. в порядку спрощеного позовного провадження, повний текст рішення складено 23.09.2019 року,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що 11.06.2008 між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення діючого законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала в повній мірі, у зв`язку з чим банк має право вимагати повернення всієї суми кредиту.

Станом на 18.04.2019 відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 11364,70 грн., яка складається з: 2618,20 грн.- заборгованості за тілом кредиту; 2375,65 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 00 грн.- заборгованості за нарахованими відсотками; 5091,58 грн.- заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання; 500 грн. -заборгованість по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг; 250 грн. штраф (фіксована частина); 529,27 грн - штрафу (процентна складова).

Саме цю заборгованість за кредитним договором позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь разом з судовими витратами.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку, як таке, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, оскільки відсутність підпису позичальника на Умовах та Правила надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Також, скаржник зазначає, що дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості, які відображені у розрахунку заборгованості доданий до позовної заяви, свідчать про визнання заборгованості по кредиту та про згоду з умовами кредитування. Крім того, у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору. Ще апелянт вказує, що при ухваленні рішення суд не мав брати до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 чого не було зроблено. Враховуючи зазначене, просить скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.09.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним правовим вимогам, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступних обставин.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що 11.06.2008 року між ним і відповідачем у справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява разом з запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає між банком та відповідачкою договір про надання банківських послуг.

На підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі: 11364,70 грн., яка складається з: 2618,20 грн.- заборгованості за тілом кредиту; 2375,65 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 00 грн.- заборгованості за нарахованими відсотками; 5091,58 грн.- заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання; 500 грн. -заборгованість по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.06.2008 року, укладеним між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015 рік; розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.06.2008 року укладеним між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 18.04.2019 рік; анкету-заяву; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільговий період»; Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в «ПриватБанку».

За таких обставин, суд першої інстанції керувався нормами ст. ст. 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України; нормами ч.1 ст. 81 ЦПК України.

При цьому суд вважав, що позивачем не доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог та обставини щодо виникнення заявленого розміру заборгованості, виходячи з наступного.

Так, анкета-заява не містить інформації щодо обрання відповідачем виду банківських послуг, умов їх надання, відомостей про суму кредиту, кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Ще суд вважав, що у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму кредиту. Також матеріали справи не містять доказів, що саме з наданими до позову Умовами та Правилами надання банківських послуг знайомився відповідач та погодився з ними, підписавшись у анкеті-заяві. Ще суд не вважав належним доказом розміру заявленої заборгованості роздруківку із сайту позивача, оскільки даний документ повністю залежить від волевиявлення самого позивача.

Вказані обставини і стали підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегії суддів Вінницького апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, в ході розгляду справи були встановлені наступні обставини.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що, 11.06.2008 року між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок; що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. (а/с2-6)

Відповідно до Довідки про умови кредитування, встановлено строк внесення щомісячних платежів до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, включаючи обов`язковий платіж 7% заборгованості але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Базова процентна ставка в місяць , яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, становить 3 % на місяць (а/с 31).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за ОСОБА_1 станом на 18.04.2019 рік становить 11364,70 грн., яка складається з: 2618,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2375,65 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 5091,58 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 250 ,00 грн. - штраф (фіксована частина); 529, 27 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 22-28).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім розрахунків кредитної заборгованості за договором від 11 червня 2008 року, посилався на заяву-анкету та витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тарифи банку, на які посилається позивач у своєму позові, взагалі відсутні у матеріалах справи. Надана позивачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а/с 31), не згадується у заяві-анкеті, тому вона не може складати кредитний договір та підтверджувати його наявність.

Крім того, у заяві позичальника від 11 червня 2008 року вказаний кредитний ліміт -300 грн., натомість, як у позовній заяві вказано, що підписавши заяву №б/н від 11.06.2008 року, відповідачка отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ( а/с 2, 29-30).

Ще у Заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а/с29-30).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Проте, у матеріалах справи дійсно відсутні дані про кредитну картку - платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом, як виписано у п. 1.1.1.53 Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а/с35); відсутня сама картка, і лише у Заяві вказаний номер картки 364380 без зазначення строку її дії, в той час, як у п. 1.1.3.1.8. зазначених Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку говориться про обов`язок Банку продовжувати термін дії картки. Отже, картка має свій строк дії і вона не є вічною.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://privatbank.ua/kreditу/) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (11 червня 2008 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (23 травня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Щодо розрахунків, наданих банком, то вони дійсно не можуть бути достовірними доказами заявленої заборгованості, у розумінні ст. 79 ЦПК України, через наступне.

Наданий розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.06.2008 року, укладеним між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015 року, ніким не завірений, як і розрахунок заборгованості за цим же договором б/н від 11.06.2008 року станом на 18.04.2019 року ( а/с18 -21, 22 -28). Обидва ці Розрахунки не містять посилань на будь-які кредитні картки чи рахунки, за якими надавалися відповідачу кредитні кошти чи погашалися.

Додана позивачем до апеляційної скарги виписка по ОСОБА_1 з деталями операцій за період з 02.01.2008 року по 28.10.2019 року, по-перше, не була предметом розгляду у суді першої інстанції. По-друге, у позовній заяві говориться про Договір про надання банківських послуг, який був укладений між сторонами 11.06.2008 року, шляхом підписання відповідачем заяви №б/н від 11.06.2008 року, виписка ж за період з 02.01.2008 року - коли заяви ще не існувало, що вказує теж на недостовірність даного доказу, відповідно до ст. 79 ЦПК України.

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 , додана апелянтом до апеляційної скарги, теж не була предметом розгляду у суді першої інстанції та не може бути оцінена судом апеляційної інстанції, як достовірний доказ, теж в силу того, що у цій Довідці перша операція вказана від 29.02.2008 року - більше як за три місяці до підписання заяви від 11.06.2008 року (а/с 130).

Не є достовірним доказом і Довідка, додана апелянтом до апеляційної скарги про видачу ОСОБА_1 кредитних карток, через те, що ця Довідка видана зацікавленою особою - позивачем у справі та ні на яких офіційних документах не грунтується. (а/с131).

За таких обставин, позивач дійсно не довів обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, як того вимагає ч.1 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун