Справа № 703/2651/16-ц
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.,

при секретарі Бойко Л.М.,

з участю державного

виконавця Мороза В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Мороза Віталія Володимировича про визнання неправомірними дій щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та скасування постанови, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Мороза В.Г. про визнання неправомірними дій щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та скасування постанови.

В обґрунтування скарги зазначила, що вона та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/2651/16-ц, 2/703/14/16 від 05 грудня 2016 року визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні їх спільної дитини, ОСОБА_2 надано право зустрічей з малолітнім сином щотижня з 16 години четверга до 16 години суботи, з ночівлею за місцем його проживання без присутності матері дитини.

З часу винесення рішення заявник не чинила перешкоди у спілкуванні батька дитини, її колишнього чоловіка ОСОБА_2 із сином Даніілом, але в дитини виникає своє міркування щодо розпорядження своїм вільним часом, відтак він не завжди хоче з четверга до суботи перебувати в батька. ОСОБА_1 намагалась ці факти довести до ОСОБА_2 та прислухатись до дитини, а не тільки посилатись на рішення суду. Крім того, дитина має захворювання на хронічний сінусіт, тому особливо восени потребує нагляду лікаря та амбулаторного лікування, але під час перебування дитини в батька жодні ліки не приймає, в зв`язку з чим стан здоров`я дитини погіршується, про що скаржник неодноразово повідомляла ОСОБА_2 , але останній не реагував на її зауваження та не лікував сина, коли він перебував у нього.

22 жовтня 2019 року постановою державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Мороза В.В. за заявою стягувача відкрито виконавче провадження ВП № 60363389 з виконання виконавчого листа № 2/703/81408/16 виданого 10 січня 2017 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області на виконання вищевказаного рішення суду.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, 22 жовтня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 8346 гривень, при цьому державним виконавцем не було надано терміну на добровільне виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця від 26 листопада 2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - за письмовою заявою стягувача.

Заявник вважає постанову державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Мороза В.В. від 22 жовтня 2019 року про стягнення з неї виконавчого збору передчасною, оскільки постановою про відкриття виконавчого провадження, датованою 22 жовтня 2019 року, надано термін для виконання рішення суду 10 робочих днів, крім того, фактично перешкоди щодо участі батька у вихованні спільної дитини нею не чинились, відтак і виконавчі дії спрямовані на виконання рішення суду не здійснювались. Таким чином стягувачем було пред`явлено виконавчий лист до примусового виконання з цілком надуманих ним підстав, в зв`язку з особистим упередженим ставленням до скаржника, як матері їх спільної дитини. За таких обставин, заявник вважає винесену постанову незаконною та необґрунтованою, в зв`язку з цим змушена звернутись до суду зі скаргою про скасування вказаної постанови.

Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року відкрито провадження за скаргою та призначено до судового розгляду.

У судове засідання заявник не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності.

Державний виконавець в судовому засіданні в задоволення скарги просив відмовити з підстав викладених у відзиві на скаргу, наданому ним в судовому засіданні.

Стягувач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши вказану скаргу та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Судом встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/2651/16-ц, 2/703/14/16 від 05 грудня 2016 року визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні спільної із заявником дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надано ОСОБА_2 право зустрічей з малолітнім сином щотижня з 16 години четверга до 16 години суботи, з ночівлею за місцем його проживання без присутності матері дитини.

22 жовтня 2019 року за заявою стягувача державним виконавцем Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Мороза В.В. відкрито виконавче провадження ВП № 60363389 з виконання виконавчого листа № 2/703/81408/16 виданого 10 січня 2017 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області на виконання вищевказаного рішення суду.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, 22 жовтня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 8346 гривень.

Постановою державного виконавця від 26 листопада 2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - за письмовою заявою стягувача.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

В ч.1 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, виконавчий збір стягується на підставі постанови, яка виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника сум або закінчення виконавчого провадження згідно статті 39 Закону в розмірі 10 % від суми, що фактично стягнута, повернута стягувану.

Аналіз наведених норм Закону дає можливість зробити висновок про те, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є:

1) фактичне виконання судового рішення;

2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Аналогічна правова позиція наведена і в постанові Верхового суду від 15 лютого 2018 року по справі № 910/1587/13.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом МЮУ від 2 квітня 2012 року 2012 № 512/5 передбачено, що про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно ч. 5 ст. 37 ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Таким чином, стягувач має право неодноразово звертати виконавчий документ до виконання, та подавати заяву про його повернення без фактичного виконання рішення, що створює умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору та суперечить загальним нормам цивільного судочинства.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду до моменту повернення виконавчого документу стягувачу було складено лише два акти від 22 жовтня 2019 року. Разом з тим, будь-яких інших виконавчих дій, направлених на примусове виконання рішення суду державним виконавцем не вчинялося.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Мороза В.В. від 22 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору в сумі 8346 гривень (ВП № 60363389) підлягає до скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України,ст.ст. 1, 2, 5, 26, 27, 37, 39, 42, 74 ЗУ «Про виконавче провадження»,-

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Мороза Віталія Володимировича від 22 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 8346 (вісім тисяч триста сорок шість) гривень.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо ухвалу не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Повний текст ухвали виготовлено 21 січня 2020 року.

Головуючий: О.П.Опалинська