Справа № 463/5086/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/1125/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 20 лютого 2020 року у справі за позовом заяви Моторно (транспортного) страхового Бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2019 року Моторно (транспортного) страхового Бюро України звернулося до суду з позовом до відповідача, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового Бюро України понесені витрати в сумі 18527 грн. 03 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що 18.11.2015 в м. Львові по вул.Шпитальна з вини відповідача, який керував автомобілем марки «ЗАЗ Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , мало місце ДТП, в результаті чого був пошкоджений автомобіль марки «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_2 . Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №292 від 29.12.2015 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 16765 грн. 03 коп. Вказана шкода особисто відповідачем відшкодована не була, і оскільки останній не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, на підставі заяви потерпілого останньому позивачем здійснено регламентну виплату в розмірі 18527 грн. 03 коп. в тому числі витрати, понесені позивачем для визначення розміру збитку та збору документів 520 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №000056рв від 03.02.2016 та №7948рв від 17.10.2016. За таких обставин, набувши право регресної вимоги до особи, яка винна в заподіянні шкоди, на адресу відповідача скеровано вимогу про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв`язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, однак така залишилася не виконаною. Оскільки відповідач, згідно з вимогами чинного законодавства несе обов`язок відшкодувати МТСБУ сплачене страхове відшкодування, однак свого обов`язку добровільно не виконує, тому просить позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового Бюро України 17285 грн. 03 коп. (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят п`ять гривень три копійки) витрат, понесених у зв`язку з виплатою страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового Бюро України судові витрати, що становлять 1792 грн. 22 коп. (одну тисячу сімсот дев`яності дві гривні двадцять дві копійки) судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Звертає увагу, що страхова виплата позивачем була здійснена не власнику пошкодженого автомобіля, а особі яка ним керувала. Також звертає увагу, що власник пошкодженого автомобіля не звертався до позивача за виплатою страхового відшкодування. Стверджує, що позивач пропустив строк позовної давності. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 20 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Також скаржник просить здійснити розподіл судових витрат.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23 лютого 2020 року, є дата складення повного судового рішення 30 липня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що позивачем понесено витрати щодо відшкодування шкоди завданої відповідачем в розмірі 17285,03 грн., та не доведено понесення витрат на суму в розмірі 1242 грн. Окрім цього, суд прийшов до висновку, що позивач з даним позовом звернувся в межах строку позовної давності.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 21.01.2016 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. При цьому встановлено, що ОСОБА_1 18.11.2015 року о 20 год. 55 хв. у м.Львові на вул. Шпитальна, 32, керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимог дорожнього знаку р.33 ПДР України знак 2.1 «Дати дорогу», внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «SUBARU OUTBACK», д.н.з. НОМЕР_3 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги підпункту 2.1 п.33.2 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власником автомобіля марки «ЗАЗ DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована не була.

Відповідно до положень п.а ч.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження №292 від 29.12.2015, складеного судовим експертом, директором ТзОВ «Експертиза» ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля марки «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 16765 грн. 03 коп.

Як вбачається із копії платіжного доручення №7948рв від 17.10.2016 МТСБ України здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 16765 грн. 03 коп. ОСОБА_4 , користувачу автомобіля марки «SUBARU OUTBACK», д.н.з. НОМЕР_3 , цивільно правова відповідальність якого була застрахована.

Крім цього, згідно з п.40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Відповідно до п.41.4. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону.

Як вбачається з копії платіжного доручення №000056рв від 03.02.2016 МТСБУ перерахувало 520 грн. за послуги аварійного комісара.

Загальна сума витрат, понесених позивачем у зв`язку зі здійсненням страхового відшкодування становить 17285 грн. 03 коп. (16765 грн. 03 коп. + 520 грн.)

Відповідно до пп.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що оскільки позивачем здійснено регламентну виплату потерпілій стороні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і така сталася з вини відповідача як водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, і на вимогу позивача добровільно не компенсував понесені позивачем витрати, саме з відповідача в користь позивача слід стягнути в порядку регресу понесені ним витрати на виплату страхового відшкодування в сумі 17285 грн. 03 коп.

ОСОБА_2 , як власник пошкодженого автомобіля з вини відповідача так і ОСОБА_5 , як фактичний користувач автомобіля в момент вчинення відповідачем ДТП в праві були звертатися до позивача з заявою про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди в результаті ДТП автомобілю марки «SUBARU OUTBACK», д.н.з. НОМЕР_3 .

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, не взявши до уваги покликання відповідача, що регламентна виплата здійснена позивачем на користь ОСОБА_5 , який не є потерпілим, так як власником транспортного засобу марки «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , оскільки як вбачається з матеріалів справи 18.11.2015 року о 20 год. 55 хв. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ЗАЗ DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу марки «SUBARU OUTBACK», д.н.з. НОМЕР_3 , саме під керуванням водія ОСОБА_5 .

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви відповідача про застування позовної давності, оскільки перебіг такої розпочався саме з дня виплати позивачем страхового відшкодування 17.10.2016, що підтверджується копією платіжного доручення №7948рв від 17.10.2016, а тому скерована поштою 19.06.2019 позовна заява подана в межах трирічного строку позовної давності.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарг ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 20 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 липня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Н.О. Шеремета