КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/9093/19 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження №22-ц/824/9708/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., розглянув в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апеляційний суд, -

УСТАНОВИВ:

в липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є дочкою відповідача ОСОБА_1 та навчається в Університеті Екології і Управління (м. Варшава, Польща) на денній формі навчання.

Оскільки, даний навчальний заклад є платним, стипендії позивач не отримує, також несе витрати на орендну плату за проживання у гуртожитку, а відповідач ніякої допомоги дочці не надає, тому ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3594 грн. щомісячно, але не менше 1/3 всіх видів його заробітку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення 23-х років за умови продовження навчання.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 797 грн. щомісячно на період її навчання у Вищій школі Екології і Управління у Варшаві, починаючи з 12 липня 2019 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не пізніше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Стягнення аліментів припинити у разі припинення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що позивач не довела наявності у відповідача будь-якого доходу чи майна (крім пенсії), за рахунок якого останній мав би можливість сплачувати аліменти на утримання доньки.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою відповідача ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до довідки №458/WIiZ, виданої 04 червня 2019 року, ОСОБА_2 є студенткою в 2018/2019 академічному році стаціонарної форми навчання першого ступеню, на І році (2 семестр) Факультету Фнженерії і Управління Вищої Школи Екології і Управління у Варшаві, напрямок Управління.

Навчання триває 3 роки (6 семестрів), а плановий термін його закінчення 30 вересня 2021 року (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що за навчальний рік з 2018 р. по 2019 р. на рахунок університету НОМЕР_1 від ОСОБА_3 через свіфт-переказ 11 червня 2018 року було здійснено платіж у розмірі 1220,2 євро (а.с.16), за навчальний рік з 2019 р. по 2020 р. на рахунок університету НОМЕР_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 через Польську Пошту зробила переказ 390 злотих (а.с.17).

01 жовтня 2018 року між Університетом екології і управління у Варшаві та ОСОБА_2 було укладено договір оренди жилого приміщення в студентському будинку УЄіУ, за яким останній надано місце в кімнаті для проживання строком на 9 місяців з 01 жовтня 2018 року по 30 червня 2019 року. Орендна плата за проживання становить 700 злотих на місяць (а.с.12-14).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, виходив з потреби позивача у матеріальній допомозі та можливості відповідача таку допомогу надавати.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Статтею 199 СК України встановлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_2 навчається на денній формі навчання, стипендію не отримує, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним.

Так, необхідність отримання належної освіти позбавляє позивача можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, указана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має необхідного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі 753/13390/16-ц від 24 жовтня 2018 року.

З матеріалів справи слідує, що відповідач має постійний дохід, отримуючи пенсію військовослужбовця, є працездатною особою, а отже, зобов`язаний приймати участь в матеріальному забезпеченні дітей.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що його матеріальний стан не дає йому змоги приймати участь в матеріальному утриманні дитини, що продовжує навчання та яка такої допомоги потребує.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів на дитину, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позов заявника підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що повнолітня дочка навчається на денній формі за контрактом у навчальному закладі й потребує матеріальної допомоги, тому є всі підстави для стягнення з батька аліментів на утримання дочки на період навчання.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що на його утриманні знаходиться ще одна дитина не звільняє його від обов`язку утримувати дочку, яка продовжує навчання.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтується на доказах та законі і не спростовують висновків суду.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 липня 2020 року.

Судді: Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб