ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/2029/19 Номер провадження 22-ц/814/1684/20Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського районного суду Полтавської області від 14 травня 2020 року (повний текс рішення суду складено 22 травня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , 2012 року народження. Через відсутність взаєморозуміння подружжя не підтримують сімейних стосунків, спільним побутом не пов`язані. Між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставала дитина. Відповідач припускається до морального та психологічного тиску, погроз, допускає образи в присутності дитини. Подальше перебування у шлюбі та примирення між ними неможливе, спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Після припинення шлюбу позивач має намір проживати окремо від відповідача, проте згоди щодо того, з ким буде проживати неповнолітня дитина між сторонами не досягнуто. Дитина проживає разом із нею, її вихованням і утриманням займається позивач. Враховуючи що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, а відповідач є працездатним, працює на ПрАТ «Полтавський ГЗК», займається підприємницькою діяльністю, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому наявні всі підстави для стягнення аліментів.

У позовній заяві просила:

розірвати укладений з ОСОБА_1 шлюб;

визнати місце проживання дитини ОСОБА_3 , 2012 року народження разом із матір`ю ОСОБА_2 ;

стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , 2012 року народження, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 17 грудня 2019 року і до повноліття дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комсомольського районного суду Полтавської області від 14 травня 2020 року позов задоволено частково.

Шлюб, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 23 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 188 розірвано.

При розірванні шлюбу позивачу ОСОБА_2 залишено прізвище - ОСОБА_2 .

Визнано місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні цієї вимоги. В частині стягнення аліментів рішення суду змінити зменшивши розмір стягуваних аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу).

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не має заперечень щодо проживання дитини з матір`ю, а тому в даному випадку відсутній спір про право, при цьому зазначає, що визначення місця проживання дитини позивачу потрібно для можливості вивезення дитини за кордон без згоди батька.

Також вказує, що при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на дитину суд першої інстанції не врахував наявність у відповідача батьків пенсіонерів, добровільну матеріальну допомогу батька на утримання доньки, наявність у ОСОБА_1 кредитних зобов`язань.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 не оскаржується рішення суду в частині задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його перегляду в зазначеній частині.

Встановлені обставини справи

23 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 188 (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7).

При розгляді справи судом першої інстанції, у присутності вчителя початкових класів ЗОШ І-ІІІ степенів № 6 ОСОБА_6 , було заслухано думку дитини, яка зазначила, що раніше вони проживали однією сім`єю у м. Горішні Плавні, де вона ходила до школи № 6 та займалась тенісом та англійською мовою. Зараз вона проживає разом із матір`ю у м. Кременчуці та навчається у школі № 20. Квартира має 2 кімнати, та обладнана усім необхідним для комфортного проживання. Батько приїздить до неї та забирає на вихідні дні, або коли у нього є вільний день. У Кременчуці у неї є шкільні подружки. Дитина знає, що в суді знаходиться справа відносно її батьків. Вона хоче проживати як з мамою, так і з татом. Але, оскільки в тата є машина, то він може приїжджати до них у Кременчук та забирати її на вихідні дні.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належить йому на праві приватної власності (а.с.19). До 12 січня 2020 року за вказаною адресою також проживала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується актом опитування сусідів від 04 лютого 2020 року, посвідченого ОСББ «Гірники» (а.с. 51).

Відповідно до довідки від 07 лютого 2020 року ОСОБА_3 , 2012 року народження, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 06 серпня 2015 та була знята з реєстрації місця проживання разом із матір`ю ОСОБА_2 , 1989 року народження, - 11 листопада 2019 року зареєстрована на АДРЕСА_2 (а.с. 52).

Згідно з наданими сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області довідками від 11 листопада 2019 року та 04 січня 2020 року за адресою АДРЕСА_2 є зареєстрованою позивач та донька сторін по справі - ОСОБА_3 , 2012 року народження (а.с. 10, 38).

З акту опитування сусідів від 19 лютого 2020 року, посвідченого директором КДРЕП № 1, вбачається що малолітня ОСОБА_3 , досить тривалий час перебувала за адресою проживання своєї бабусі ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , в супроводі матері. Періодично, під час загострення відносин в сім`ї ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 проживали за вказаною адресою (а.с. 88).

Зазначена вище квартира зареєстрована та належить на праві приватної власності позивачу, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18).

Відповідно до інформації наданої директором ЗОШ І-ІІІ ступенів №6 ОСОБА_3 дійсно навчалась в зазначеній школі з 01 вересня 2018 року по 03 січня 2020 року. (а.с. 53).

Як убачається із висновку психолога від 30 січня 2020 року № 67 щодо особистої прихильності дитини ОСОБА_3 до кожного з батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , під час бесіди малолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомила, що проживає однією сім`єю із мамою у м. Кременчуці. Вихідні проводить з батьком. Дівчинка говорить, що раніше вони проживали разом у м. Горішні Плавні, та згодом батьки почали дуже часто сваритись і тому мама прийняла рішення про розлучення та переїзд до іншого міста. Надійка спілкується з батьком без будь-яких перешкод та за власним бажанням. Переїзд до іншого міста для дитини пройшов нормально. Вона адаптувалась на новому місці навчання та вже має нових друзів. Із бесіди з дитиною можна зробити висновок, що обоє з батьків є рівнозначно важливими для дівчинки (а.с. 154).

З письмового висновку виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області № 03-26/354 від 11 лютого 2020 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2012 року народження, вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини ретельно проаналізувавши умови, що можуть впливати на виховання дитини, враховуючи її вік, стан здоров`я, вивчивши рід діяльності батьків, їх ставлення до виконання батьківських обов`язків, перевіривши житлово-побутові умови проживання батьків, розглянувши зібрані матеріали та заслухавши пояснення матері та батька, прийшла до висновку щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2012 року народження, разом із матір`ю із-за відсутності спору між батьками (а.с.80-81).

На час розгляду справи судом першої інстанції дитина разом із позивачем проживає за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору найму житла від 08 січня 2020 року та актом прийняття житлового приміщення до договору від 08 січня 2020 року. Позивач має витрати з оренди житлового приміщення у м. Кременчуці, орендна плата якого складає 4 020 грн на місяць (а.с.100-101). Дитина перебуває на утриманні позивача, вона займається її розумовим, фізичним, духовним та інтелектуальним розвитком, що підтверджується договором № 40 про надання послуг по вивченню іноземної мови від 19 вересня 2019 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (а.с.91). Дитина має проблеми (вади) зору, що підтверджується наданим позивачем консультативним висновком лікаря офтальмолога від 08 листопада 2019 року (а.с. 96) та квитанцією № 125147 від 02 грудня 2019 року про оплату послуг лікаря офтальмолога (а.с. 97).

Заробітна плата позивача складає 5000 грн., що підтверджується п. 3.2.1. Трудового договору № 2 від 03 лютого 2020 року укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «ПРОСОФТ» (а.с.92-94). Відповідно до довідки виданої ТОВ «ПРОСОФТ» від 04 лютого 2020 позивач займає посаду дизайнер виконавець графічних робіт з 03 лютого 2020 року (а.с. 95).

Позивач має батьків пенсіонерів, копії пенсійних посвідчень № та №, що додані до відповіді на відзив (а.с. 98-99).

Судом досліджено документи, що надані відповідачем як на підставу своїх заперечень, а саме: відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2013 року ОСОБА_1 придбав квартиру за адресою АДРЕСА_4 . (а.с. 66-67).

19 вересня 2013 року відповідачем було укладено кредитний договір № 30-166/13 - 00407-с-а, згідно цього договору відповідач має сплачувати щомісячні платежі у розмірі 2 332 грн 83 коп. (а.с. 64-65).

Згідно довідки про доходи від 05 лютого 2020 року відповідач працює машиністом млинів на ПАТ «ПГЗК» з 11 липня 2005 року, а його середньомісячний дохід без вирахування податків та зборів складає майже 19 000 грн, а за грудень 2019 року - січень 2019 року близько 26 000 грн.

Крім того, відповідач додав до відзиву на позов копії пенсійних посвідчень №НОМЕР_1 та №НОМЕР_2 своїх батьків (а.с. 56-57).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо визначення місця проживання дитини

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною 4 статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі № 336/1205/19.

Аналізуючи матеріали справи, надаючи перевагу якнайкращому забезпеченню дотримання прав дитини, колегія суддів враховуючи думку дитини, наявність у позивач сприятливих умов для проживання дочки, а також, що дитина адаптувалася до переїзду та шкільного середовища за місцем проживання матері погоджується з висновком суду першої інстанції щодо встановлення місця проживання з матір`ю.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як передбачено частинами 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1).

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3).

Згідно частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами частини 2 цієї статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є здоровою працездатною особою, його заробітна плата значно вища ніж у позивача, з якою проживає дитина, ОСОБА_1 не має на утримані інших дітей, а також визначених законодавством зобов`язань, враховуючи наявність нерухомого майна та помірний тягар відповідача стосовно виплати кредитних зобов`язань, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 має матеріальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), а тому судпершої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову в цій частині.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Щодо відсутності спору про право щодо визначення місця проживання

У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що він не заперечує проти встановлення місця проживання дитини з матір`ю, а тому відсутній спір про право однак дана обставина не є підставою для скасування рішення суду враховуючи позицію Верховного Суду викладену в постанові від 13 травня 2020 року по справі № 686/20582/19-ц відповідно до якої відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Щодо розміру стягнутих аліментів

Посилання ОСОБА_1 на ті обставини, що при стягненні аліментів в розмірі 1/6 частини його доходу сума аліментів буде більшою, аніж прожитковий мінімум не може бути підставою для зменшення розміру стягуваної частки, при можливості відповідача сплачувати аліменти у встановленому розмірі, оскільки дане твердження суперечить інтересам дитини.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, що заробітна плата ОСОБА_2 становить 15000, а не 5000, як вказано в договорі, не підтверджуються належними доказами, крім того, розмір доходу позивача, сам по собі, не може впливати на зобов`язання відповідача щодо утримання дитини.

Безпідставними є посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні їх спільного майна, у їх власності знаходиться дві квартири, а тому позивач з донькою має можливість проживати в будь-якій з квартир, а не орендувати житло, оскільки даний факт не впливає на визначення розміру аліментів та не може бути підставою для його зменшення.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції взято до уваги наявність у позивача батьків пенсіонерів тоді як мати ОСОБА_2 офіційно працює не є підставою для зміни рішення суду зважаючи на те, що дана обставина досліджувалася судом, але не впливає на визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача.

Необґрунтованими є посилання ОСОБА_1 на те, що саме він оплачував витрати пов`язані з медичним обслуговуванням доньки у зв`язку з проблемами з зором, оскільки дані витрати були здійснені до пред`явлення позивачем позову.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду на підставі доводів наведених в апеляційній скарзі щодо наявності в нього непрацездатних батьків та кредитних зобов`язань, оскільки відповідачем не доведено, що батьки є непрацездатними та перебувають на його утриманні, при цьому зобов`язання у розмірі 2335 грн. щомісяця не є такими, що суттєво впливає на матеріальну можливість батька сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини доходу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського районного суду Полтавської області від 14 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 30 липня 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська