Постанова

Іменем України

29 липня 2020 року

м. Київ

справа № 161/12720/19

провадження № 61-17837 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2019 року у складі судді Пушкарчук В. П. та постанову Волинського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконними дій органу місцевого самоврядування та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Позовна заява мотивована тим, що при прийнятті державними реєстраторами рішень про скасування державної реєстрації прав власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий номер :11:104:0006, площею 0,0368 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 за реєстраційним номером 01 за ОСОБА_1 та відповідно проведення реєстрації права власності за ОСОБА_2 , ними було порушено порядок скасування державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна та відповідно проведення реєстрації права власності за ОСОБА_2 , оскільки не було вчинено відповідних дій щодо проведення перевірки інформації про наявну державну реєстрацію обтяження права на нерухоме майно, як це передбачено нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, помилково встановлено відповідність заявлених прав на підставі, начебто, проведеного дослідження змісту судового рішення у цивільній справі № 161/7817/16-ц, чим порушено її права.

Ураховуючи викладене, позивач просила суд визнати незаконними дії органу місцевого самоврядування, його посадових і службових осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; скасувати рішення від 10 січня 2018 року щодо внесення запису про скасування державної реєстрації права власності за номером 12761886 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 і реєстрації на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України. Роз`яснено позивачу її право на звернення до суду для вирішення даного спору у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позовна заява містить самостійні вимоги у сфері публічно-правових відносин з приводу неправомірності дій суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора та про скасування його рішення, пов`язаного із державною реєстрацією прав власності на земельну ділянку. При цьому предмет спору щодо майна або майнових прав відсутній.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвала суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що із позовної заяви вбачається, що припинення права власності позивача на земельну ділянку спричинене не діями державного реєстратора, а судовим рішенням у справі № 161/7817/16-ц, яке набрало законної сили, яким визнано недійсними цивільно-правові угоди купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі яких позивач була зареєстрована її власником. Тобто, оспорювані позивачем реєстраційні дії відбулися не під час вирішення спору щодо правомірності набуття позивачем земельної ділянки, а після уже вирішеного судовим рішенням спору щодо цього майна.

Спір у цій справі стосується виключно проведення реєстрації права власності земельної ділянки, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право. Такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір виник унаслідок виконання відповідачем - державним реєстратором владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер, а зазначення відповідачем й іншої особи - ОСОБА_2 не суперечить вимогам пункту 9 частини першої статті 344 КАС України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 161/12720/19 з Луцького міськрайонного суду Волинської області.

У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд обмежив її у праві вирішити спір у судовому порядку між фізичними особами: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , фактично позбавивши її права на справедливий судовий розгляд, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори між двома фізичними особами та їх оскаржувані дії не вважається публічно-правовим спором.

Суди помилково, на її думку, не визнали того факту, що вимоги про внесення запису про скасування державної реєстрації права власності за номером 12761886 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майн за реєстраційним номером 01 і реєстрації на праві приватної власності за ОСОБА_2 є похідними від спору щодо майна яким володіє ОСОБА_1 , а тому позов має розглядатися за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.

При цьому послалася на відповідну правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Припинення права власності позивача на земельну ділянку відбулося не унаслідок дій державного реєстратора, а у результаті виконання судового рішення у справі №161/7817/16-ц, що набрало законної сили, яким визнано недійсними цивільно-правові угоди купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі яких право власності було зареєстровано за ОСОБА_1

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункти 1, 7 частини першої статті 4 КАС України).

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 161/20662/18 (провадження № 14-631цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що у справі № 161/7817/16-ц спір про скасування реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна не розглядався, а дію рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2017 року зупинено ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року до завершення розгляду касаційної скарги.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року та постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року, у справі № 161/7817/16-ц позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Шкльода Я. А., приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Сушик Л. А., про визнання договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки недійсними задоволено.

Визнано недійсним укладений 25 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0368 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :11:104:0006, за реєстраційним № 932, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушик Л. А.

Визнано недійсним укладений 25 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , за реєстраційним № 933, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушик Л. А.

Визнано недійсним укладений 11 липня 2016 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0368 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :11:104:0006, за реєстраційним № 180, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Шкльодою Я. А.

Визнано недійсним укладений 11 липня 2016 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_1 договір купівлі-продажу житлового будинку А-3, загальною площею 334,9 кв. м, з господарськими будівлями і спорудами: сарай Б-2, погріб Г, які розташовані по АДРЕСА_1 , за реєстраційним № 177, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Шкльодою Я. А. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи спір, суди дійшли правильного висновку про те, що із позовної заяви вбачається, що припинення права власності позивача на земельну ділянку відбулося не унаслідок дій державного реєстратора, а у результаті виконання судового рішення у справі № 161/7817/16-ц, що набрало законної сили, яким визнано недійсними цивільно-правові угоди купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі яких право власності було зареєстровано за позивачем. Тобто, оспорювані позивачем реєстраційні дії відбулися не під час вирішення спору щодо правомірності набуття позивачем земельної ділянки, а після уже вирішеного судовим рішенням спору щодо цього майна.

При цьому судами правильно зазначено, що спір у цій справі стосується виключно проведення реєстрації права власності земельної ділянки, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право. Такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір виник унаслідок виконання відповідачем - державним реєстратором владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер. а зазначення відповідачем й іншої особи - ОСОБА_2 не суперечить вимогам пункту 9 частини першої статті 344 КАС України.

Доводи касаційної скарги правильність висновків суду не спростовують, судом правильно враховано положення ЦПК України та КАС України.

Посилання в касаційній скарзі на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 824/1751/14-а (провадження № 11-291апп19) безпідставні, оскільки у вказаній справі розглядалося питання про прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію за третьою особою права власності та про відмову позивачу у такій реєстрації на спірну частину будинку. У цій справі суд дійшов висновку про те, що спірні правовідносини у цій справі виникли фактично щодо права власності на частину будинку, оскільки позивачка шляхом оскарження реєстраційних дій щодо спірного майна фактично намагається встановити факт наявності у неї речового права на спірне нерухоме майно та відсутність такого права у третьої особи.

У справі, яка переглядається, спір про право відсутній, оскільки він на час вчинення оскаржуваної дії державного реєстратора вже був вирішений судом у справі № 161/7817/16-ц і на час скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2017 року, на виконання якого і відбулося скасування державної реєстрації права власності позивача, набрало законної сили.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 серпня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович