Номер провадження: 22-ц/813/2279/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2019 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб», товариства з обмеженою відповідальністю «СТС - Інвест» про визнання права власності,-

встановив:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Стройтехснаб», ТОВ «СТС-ІНВЕСТ» та відповідно до позовних вимог просила:

-визнати іпотечний договір від 08.06.2006 року про передачу майнових прав на трикімнатну квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 припиненим;

-скасувати заборону на відчуження, зазначених у договорі майнових прав, на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 ;

-визнати право власності на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Суворовського районного суду Одеської області Аліної С.С. від 19.10.2017 року відкрито провадження по зазначеній справі (а. с. 1).

Розгляд вказаної цивільної справи неодноразово відкладався з різних підстав.

У подальшому, ухвалою Суворовського районного суду Одеської області від 11.07.2018 року справу передано за підсудністю до Іллічівського міського суду Одеської області.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позові вимоги заявлено до юридичної особи та відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб місцезнаходження ТОВ «Стройтехснаб» - Одеська область місто Чорноморськ, вулиця Парусна, будинок 15а, місцезнаходження ТОВ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» - Одеська області, місто Іллічівськ, вулиця Данченка, будинок 1а, квартира 53, тому за правилами ч. 2 ст. 27 ЦПК України справу направлено до Іллічівського міського суду Одеської області (а. с.151).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21 березня 2019 року цивільну справу було направлено до Одеського апеляційного суду для вирішення питання щодо територіальної підсудності справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року справу було повернуто до Іллічівського міського суду Одеської області з тих підстав, що ст. 31 ЦПК України не передбачено вирішення питання в апеляційному суді у такому випадку. При цьому, апеляційним судом зазначено, що ухвала Суворовського районного суду Одеської області від 11.07.2018 року учасниками справи не оскаржувалася.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику. При цьому роз`яснено право на подачу позовної заяви за місцем знаходження нерухомого майна (а. с.189).

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1 . В скарзі з посиланням на порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи до Суворовського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідачі не з`являлись тривалий час до Суворовського районного суду м. Одеси та до Іллічівського міського суду Одеської області, після чого оскаржуваною ухвалою суду її позовна заява була повернута.

Відповідачі не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Стройтехснаб», ТОВ «СТС-ІНВЕСТ» про визнання права власності на житлове приміщення квартиру, яка розташована у АДРЕСА_2 (діюча поштова АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 ).

Оскаржуваною ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику. При цьому роз`яснено право на подачу позовної заяви за місцем знаходженя нерухомого майна (а. с.189).

Так, частинами 3 та 4 ст. 185 ЦПК України встановлено перелік випадків, відповідно до яких позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 5 ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Частиною 9 статті 187 ЦПК України визначено, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Тобто чинним законодавство чітко визначено підстави та строки повернення позовної заяви, а також дії суду (судді) у разі порушення підсудності при подачі позову.

Чинним цивільно-процесуальним кодексом не передбачено повернення позовної заяви з підстав порушення територіальної підсудності.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Разом з тим, колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної її частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта вартість якого є найвищою.

У п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року роз`яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Як вже зазначалось, предметом позову є визнання права власності на нерухоме майно, квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Положенням п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Положенням ч. 2 зазначеної статті передбачено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудна іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Враховуючи наведене вище, а також з огляду на те, що вказана цивільна справа повинна бути розглянута за правилами виключної підсудності, дана заява не відноситься до підсудності Іллічівського міського суду Одеської області, а тому справу слід передати за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси для розгляду за територіальною підсудністю.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно п. 24. Рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04,Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

У рішенні у справі «ТОВ «Базальт-Імпекс» проти України» від 1 грудня 2011 року, ЄСПЛ зауважив, що всупереч ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Верховний Суд України проігнорував висновки Європейського суду, викладені у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України», яке на час провадження у справі заявника вже було перекладено українською мовою і надруковано в офіційному юридичному виданні, тому визнав порушення ст.6 Конвенції.

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Виходячи з аналізу положень ЦПК України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, прецедентної практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про необхідність направлення означеної справи для розгляду по суті за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси, оскільки Іллічівський міський суд Одеської області не є судом, повноважним згідно закону на розгляд зазначеної справи справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 19 квітня 2019 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2019 року про повернення позовної заяви -скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб», товариства з обмеженою відповідальністю «СТС - Інвест» про визнання права власності направити до Суворовського районного суду м.Одеси для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 31 липня 2020 року.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе