Справа № 758/8577/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засіданні Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без виклику учасників судового процесу заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету КМДА, про забезпечення позову до його пред`явлення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 , посилаючись на те, що може набути статусу позивача, звернулась до суду із заявою, в якій до пред`явлення позову просить: 1) Накласти арешт на споруди (конструкції, павільйони, кіоски) у кількості 57 штук, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та до 01.04.2020 року, що належали ОСОБА_3 ; 2) заборонити здійснювати ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) господарську діяльність щодо 57 (п`ятдесяти семи) споруд (конструкцій, павільйонів, кіосків), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та до 01.04.2020 року належали ОСОБА_3 та внести дані обмеження до Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Заява мотивована тим, що заявник з 07.06.1996 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер . Під час перебування у шлюбі останній за спільні гроші подружжя придбавав тимчасові споруди та з 2007 року як ФОП ОСОБА_3 здійснював господарську діяльність та розміщував належні йому споруди (конструкції, павільйони, кіоски) у кількості 57 штук за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно, ним укладались договори щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою із Департаментом містобудування та архітектури, отримувались інформаційні талони. Право власності ОСОБА_3 на 57 споруд (конструкції, павільйони, кіоски) він набув відповідно до Договору купівлі-продажу кіосків від 01.02.2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та ЗАТ "Фірма "Енергосервіс"; до Договору купівлі- продажу кіосків від 26.08.2009 року, укладеним між ОСОБА_3 та ЗАТ "Фірма "Енергосервіс"; відповідно до Договорів купівлі-продажу рухомого майна від 22.03.2013 року придбав у ОСОБА_4 , які в подальшому були поділені на менші споруди та на день смерті йому належало 57 споруд. Після смерті ОСОБА_3 заявнику стало відомо про те, що оренду плату за червень 2020 року за 57 павільйонів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , 01 червня 2020 року було, на думку заявника, безпідставно отримано у повному розмірі та привласнено ФОП ОСОБА_2 , в діях якого вбачається злочинний умисел. Оскільки чоловік заявника жодного договору купівлі-продажу рухомого майна із ФОП ОСОБА_2 не укладав, підпис у даному договір не ставив, печатку ФОП ОСОБА_5 не ставив, а його підпис на даному договорі є підробленим, будь-якої згоди на продаж спільного майна подружжя заявник не надавала, а відтак, звернулась до суду з даною заявою до суду. Зазначила, статусу відповідачів можуть набути ОСОБА_2 та Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету КМДА, вказавши їх заінтересованими особами за вищевказаною заявою.

Відповідно до ст.153 ч.3 ЦПК України заява розглянута без повідомлення учасників судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 149 ч. 2, 150 ч. 1 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має на звернутися до суду.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначає, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Постановою Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно ст.150 ч.3 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду з заявою, заявник зазначає, що її чоловіком не підписувались договори купівлі-продажу МАФів, що були придбані в спільній сумісній власності, за його життя, а відтак, висловлює намір, зазначаючи, що як подружжя вона має право на їх поділ, звернення до суду з позовом про визнання таких договорів недійсними, де ціна позову становить 147 000 гривень.

Заявником зазначено про те, що забезпечення позову в повному обсязі необхідно з огляду на те, що існує обґрунтоване припущення щодо невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Втім, з даним доводом заявника, суд погодитись в повному обсязі не може, оскільки суду необхідно оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясувати розмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати заявник, позовним вимогам, оцінити рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, обґрунтувати необхідність вжиття таких заходів.

При цьому наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору купівлі - продажу рухомого майна в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони здійснення ФОП ОСОБА_2 господарської діяльності, навіть щодо 57 (п`ятдесяти семи) споруд (конструкцій, павільйонів, кіосків), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ., з огляду на відсутність правового механізму регулювання заборони здійснення ФОП господарської діяльності в рамках визначення дохідної частини від орендної плати 57 МАФів. При цьому, чинним законодавством для особи передбачена здійснення господарської діяльності у встановленому законом порядку.

Крім того, обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Також суд вважає помилковим висновок заявника про розмірність обсягу позовних вимог до заходу забезпечення позову, оскільки матеріали справи не містять відомостей стосовно актуальної ринкової вартості вказаних МАФів.

Тому обраний заявником спосіб забезпечення позову не є зовсім розмірним із предметом спору.

Водночас, у відповідності до ст.150 ч.1 ЦПК України накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, є видом забезпечення позову.

Встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо укладення договору купівлі-продажу, а відтак суд дійшов висновку про часткове забезпечення позову шляхом накладеня арешту на 57 спірних МАФів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-150, 258-260, 353 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету КМДА, про забезпечення позову до його пред`явлення - задовольнити частково.

Накласти арешт на споруди (конструкції, павільйони, кіоски) у кількості 57 штук, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належать ФОП ОСОБА_2 .

В іншій частині задоволення заяви - відмовити.

Копію ухвали скерувати заявнику для пред`явлення в установленому законом порядку для виконання.

Після звернення ухвали до виконання її копію надіслати відповідачам (заінтересованим особам в даній заяві) - для відома.

За даною ухвалою є: стягувач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ); боржник - Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ).

Копію ухвали надати заявнику для пред`явлення для виконання в установленому законом порядку.

Роз`яснити заявнику необхідність протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову пред`явити до суду позов.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва з подачею апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова