Справа №265/7148/19
Провадження №2/265/359/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.

за участю секретаря судового засідання Красноухова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_3 ,

відповідачки: ОСОБА_2 ,

представника відповідачки: ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду до відповідача про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого зазначив, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16 березня 2015 року, ухваленому за позовом про збільшення розміру аліментів, він сплачує на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час він перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , від якого має доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої судовим наказом Жовтневого районного суду м. Маріуполя з нього було стягнено аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку, у зв`язку з чим його витрати збільшилися у кілька разів, тому він не має можливості сплачувати аліменти у встановленому розмірі. Просив зменшити розмір аліментів з ј на 1/6 частину.

11 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка ОСОБА_2 вказувала, що позивачем не надано доказів погіршення матеріального становища, натомість з 25 липня 2018 року він фактично одержує значно більший дохід, ніж на час прийняття рішення про збільшення розміру аліментів. Просила відмовити у задоволенні позову.

08 січня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач ОСОБА_1 зазначав, що заперечення відповідача на позов ґрунтуються на припущеннях та власних міркуваннях, просив позовну заяву задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зазначила, що на час розгляду справи в суді, позивач та його дружина ОСОБА_8 проживають спільно, ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет. Наказ Жовтневого районного суду м. Маріуполя про стягнення з позивача аліментів на утримання їх спільної доньки ОСОБА_9 , в розмірі 1/6 частини заробітку, носить формальний характер, оскільки всі доходи сім`ї залишаються в сімейному бюджеті. Проте на позові наполягала, оскільки з народженням доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінився сімейний стан позивача.

Відповідачка та її представник адвокат Чепурной С.В. заперечували проти позову, вказували, що матеріальний стан позивача, в зв`язку із народженням у нього доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не змінився, а навіть поліпшився, оскільки позивач працює в Польщі, а надані ним довідки про отримання заробітної плати у розмірі 1200 злотих, що дорівнює приблизно 6500 гривень є дуже сумнівним та не відповідають фактично отриманим доходам.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16 березня 2015 року було збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини до 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. (а.с.5).

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 12 листопада 2015 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 , прізвище якої після реєстрації шлюбу ОСОБА_12 . (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 11 березня 2016 року відповідач має малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.10).

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 січня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 були стягнені аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В позові зазначив, що оскільки в нього народилася донька від другого шлюбу, на утримання якої він також зобов`язаний сплачувати аліменти, має кредитні зобов`язання дружини, несе значні витрати на утримання домоволодіння, тому не має фінансової можливості в подальшому сплачувати аліменти на утримання сина від попереднього шлюбу в розмірі, визначеному рішенням суду.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до дозволу типа А № 41738/2108 про право на працю іноземця на території Республіка Польща, виданого Мазовецьким воєводством, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надано дозвіл на працю на території Польщі, у період з 25 липня 2018 року по 24 липня 2021 року. Заробітна плата 1200,00 злотих на місць брутто. (а.с.13)

Згідно довідки ТОВ «2К Будовніцтво» від 12 грудня 2019 року, розташованого в місці Варшава, пан ОСОБА_14 проживає у Варшаві, працевлаштований у ТОВ «2К Будовніцтво», з 01 жовтня 2018 року до 24 липня 2021 року, на посаду допоміжного працівника на будівництві, середня заробітна плата за шість місяців становить 1.085,71 PLN бутто, зі вказаної заробітної плати не стягуються жодні виплати. Зазначено, що вказана довідка дійсна протягом 1 місяця. (а.с.73)

Згідно трудового договору № 1/10/2018 року підписаного 01 жовтня 2018 року, між ТОВ «2К Будовніцтво» і ОСОБА_15 укладений трудовий договір строком з 01 жовтня 2018 року до 24 липня 2021 року, місце виконання робіт м. Варшава, щомісячна заробітна плата брутто 1200, 00 PLN/ (а.с.75).

Водночас, є дуже сумнівними відомості в зазначених довідках, щодо розміру заробітної плати позивача, які він отримує в Республіці Польща у Варшаві, працюючі в ТОВ ТОВ «2К Будовніцтво», з огляду на наступне.

Згідно інформації які міститься в мережі Інтернет за посиланням http://vsetutpl.com/serednya-zarobitna-plata-v-polschi-u-2018.

Польський ОСОБА_16 ще 22 червня 2017 року прийняв Закон "Про внесення змін до закону про сприяння зайнятості та установах ринку праці та деяких інших законодавчих актах", який дещо змінює правила працевлаштування для іноземців і є чинним з 1 січня 2018 року. Прийняття змін, які містяться у цьому законі, були рекомендовані Комісією з питань соціальної політики та сім`ї.

Згідно з польським законодавством, для того аби іноземець міг легально працювати на території Польщі, він повинен отримати відповідний документ, який дозволяє йому це робити.

З 1 січня 2018 року є два документи, які надають право легальної праці іноземцям у Польщі - це дозвіл на роботу та дозвіл на сезонну роботу. Згідно із новими правилами, вони видаються на підставі заяви роботодавця про намір доручити працю іноземцю (oswiadczenie o zamiarze powierzenia pracy cudzoziemcowi).

Згідно з новими правилами, роботодавець може найняти на роботу іноземного працівника лише за наявності двох обов`язкових умов: Роботодавець повинен запропонувати іноземцю таку саму зарплату, яку він пропонує полякам, що знаходяться на аналогічній посаді. Оскільки пріоритетним у Польщі є працевлаштування своїх громадян, то роботодавець повинен довести, що він намагався залучити до пропонованої роботи поляків, однак це виявилося неможливим

При цьому з 2018 року зросла мінімальна заробітна плата у Польщі, яка становить 2100 злотих брутто на місяць.

Головне управління статистики Польщі підбило підсумки 2018 року та надало нову інформацію про середню місячну заробітну плату у різних воєводствах Польщі. Згідно з цими даними, найбільше заробляють працівники у Мазовецькому воєводстві - в середньому 5412 тисяч злотих на місяць. Найпопулярнішим містом, куди їдуть на роботу в це воєводство є, звісно ж, столиця Польщі - Варшава.

Мінімальна ж заробітна плата у Польщі з 01 січня 2020 року становить не менше 2100 злотих брутто, (приблизно 500 євро). За підсумками перших місяців 2020 року, середня заробітна плата у Польщі (Євро) складає більше 1000 (майже 4600 злотих) про це свідчить звіт Головного статистичного управління країни, а середня заробітна плата у Варшаві становить 5800 злотих. https://europortal.biz.ua/evropa/polshha/zarplata-v-polshhi.html

За даними НБУ курс польського злотого к гривні в липні 2020 року становить 7, 3851 грн. https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=31.07.2020&period=daily/.

Відповідно 2100 злотих (мінімальна з/п) дорівнює -15508,71 гривень, а 5800 злотих (середня з/п) складає - 42833,58 гривні.

Отже як встановлено, судом позивач ОСОБА_1 на час звернення до суду з позовом має стабільний дохід у вигляді заробітної плати у ТОВ «2К Будовніцтво» в Республіка Польща, Варшава.

Дружина позивача ОСОБА_6 також працює у ФОП ОСОБА_17 , та має дохід у вигляді заробітної плати, розмір якої за період з 11 листопад по грудень 2019 року складає 6955,00 гривень.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у позові про сплату ним аліментів на утримання дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з огляду на пояснення його представника, за якими позивач та його дружина ОСОБА_6 наразі проживають спільно та мають спільний бюджет, а наказ суду про стягнення з позивача аліментів на утримання їх спільної доньки ОСОБА_9 , носить формальний характер, оскільки доходи сім`ї залишаються в спільному бюджеті. Про спільне господарство позивача з його дружини свідчить і кредитний договір укладений на ім`я ОСОБА_6 , для споживчих цілей, ще у грудні 2018 року, на суму 11977 грн., зобов`язання за яким по 634 грн. щомісяця, несе в тому числі і позивач, про що позивач у позові не заперечує. (а.с.18-19).

Отже, будь які відомості, які б свідчили про значне погіршення матеріального стану позивача, в зв`язку з народженням у нього другої дитини, відсутні.

Судом також встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 проживає удвох із неповнолітнім сином позивача ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює у ПАТ МК Азовсталь та отримує заробітну плату відповідно до окладу в розмірі 6100 грн. щомісяця. (57-63).

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Його матеріальний стан, як встановлено судом, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Звертаючись з позовом до суду, він фактично НЕ вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану.

Як встановлено судом, друга дитина у позивача народилася у березня 2016 року, а до суду з позовом про зменшення розміру аліментів він звернувся у жовтня 2019 року. При цьому, як встановлено судом, маючи з жовтня 2018 року стабільний дохід у вигляді заробітної плати в Республіка Польща.

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив сім`ю, та має дитину яку необхідно утримувати, суд до уваги не бере, оскільки доказів про те, що його матеріальний стан погіршився суду надано не було.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення ним повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду або ж зміни способу їх стягнення.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необгрутованими.

На підставі ст. ст. 141, 258,259,263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 30 липня 2020 року.

Суддя: І.М.Міхєєва