Постанова

Іменем України

22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 522/19903/16-ц

провадження № 61-2566св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_4 , на постанову Апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку майна та її поділ.

Позовна заява з урахуванням зміни позовних вимог мотивована тим,

що з грудня 2013 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 ,

як жінка та чоловік, без реєстрації шлюбу.

У період спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, набули у власність квартиру АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд: встановити факт її спільного проживання як жінки та чоловіка

з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з грудня 2013 року по серпень

2015 року; визнати право спільної сумісної власності за нею

та ОСОБА_2 на квартиру

АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності

на 1/2 частину вказаної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада

2017 року у складі судді Чернявської Л. М. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з грудня 2013 року

по серпень 2015 року.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2

та ОСОБА_1 на квартиру

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що сторони у справі у період з грудня

2013 року по 27 серпня 2015 року були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, один сімейний бюджет, разом відпочивали, відвідували друзів та родичів, не перебували в шлюбі з іншими особами,

а тому суд першої інстанції вважав, що у вказаний період вони проживали разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, тобто були сім`єю

у розумінні статті 3 СК України.

Суд першої інстанції вважав, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін у справі, яка підлягає поділу у рівних частках.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2017 року скасовано,

у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачкою

не доведено факту її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з грудня 2013 року

по серпень 2015 року, як і не надано доказів, що у зазначений період вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов`язки. Враховуючи вищевикладене та те, що інші позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю залежить від вирішення питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для їх задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції

та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

із Приморського районного суду м. Одеси.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вважала, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що визнання судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 позбавили

ОСОБА_3 - особу, яка подала апеляційну скаргу та яка не приймала участі у суді першої інстанції, можливості встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 зроблений у результаті неправильного розуміння цивільно-правового законодавства, суперечить вимогам

статті 81 ЦПК України та ґрунтується на припущеннях.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов до суду

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , який у лютому

2017 року змінила щодо предмета позову, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку майна та її поділ (а. с. 2-3, 17-19).

І з травня 2016 року в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 522/7896/16 за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, факту придбання майна, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, визнання права власності, яка станом на розгляд цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій не розглянута (а. с. 90-93).

ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу

від 24 жовтня 2014 року належить квартира

АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом

з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією договору купівлі-продажу (а. с. 21-26).

Вказана квартира була придбана ОСОБА_2 у той час, коли він

не перебував у зареєстрованому шлюбі ні з ОСОБА_1 ,

ні з ОСОБА_3 .

У період з квітня 2014 року по вересень 2014 року ОСОБА_2 перебував на роботі за кордоном, на судні закордонного плавання, він щомісячно перераховував на користь ОСОБА_3 по 9 000,00 доларів США, перерахувавши таким чином за 6 місяців - 54 000,00 доларів США,

що підтверджується виписками за картковим рахунком ОСОБА_3

за період з 17 березня 2014 року по 22 грудня 2014 року (а. с. 82, 83).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_4 , не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи,

які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права

та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року

№ 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути

не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї

є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом

є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки

та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав

та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або

в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити із того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі

статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України

від 20 лютого 2012 року в справі № 6-97цс11.

Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),

що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами

та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується

на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, суд апеляційної інстанції враховуючи те, що позивачкою належних та допустимих доказів того, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу у період з грудня 2013 року по серпень 2015 року у передбаченому статтями 12, 81 ЦПК України порядку суду не надано та з урахуванням того, що відсутні належні та допустимі докази того, що у зазначений період вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки, дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку,

що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів

у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування

чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович