РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2020 року Справа № 655/195/18

Горностаївський районний суд Херсонської області

в складі: судді Посунько Г.А.

секретаря Бортнюк Л.М.

з участю

представника позивача за первісним позовом

та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом

та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

представника відповідача за первісним позовом

та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Горностаївка Херсонської області цивільну справу

за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 пред`явила позов до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (л/с 12).

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4 посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 04 липня 2005 року по 30 травня 2017 року вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. В період їхнього спільного проживання вони придбали земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер :01:001:0137) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , вартістю 243533,20 грн. На підставі викладеного ОСОБА_4 просить суд в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки.

12 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - л/с 15).

ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (л/с 63-66).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 04 липня 2005 року по 30 травня 2017 року він та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. В період їхнього спільного проживання вони отримали у ОСОБА_7 в борг грошові кошти в сумі 248200 грн., які використали на реконструкцію та ремонт житлового будинку, придбання меблів та побутової техніки. Вони не змогли повернути борг, у зв`язку з чим рішенням постійно діючого третейського суду від 27 березня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто борг в сумі 248200 грн. та судовий збір в сумі 4964 грн., всього - 253164 грн. На підставі викладеного ОСОБА_2 просить суд в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнути з ОСОБА_4 на його користь 1/2 частину боргового зобов`язання: борг - в сумі 124100 грн., судові витрати - в сумі 2482 грн., всього - 126582 грн.

31 липня 2018 року зустрічний позов прийнято в провадження суду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - л/с 73).

18 липня 2018 року від відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 надійшли заперечення проти первісного позову (в тексті зустрічного позову - л/с 63-66). Свої заперечення ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що житловий будинок садибного типу, розташований по АДРЕСА_1 , він придбав 21 травня 1997 року, тобто до шлюбу з ОСОБА_4 Земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку він приватизував 22 вересня 2015 року. Відтак, земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя.

17 серпня 2018 року від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (л/с 82-84), яким вона підтримала первісний позов та заперечила проти зустрічного позову.

Заперечення ОСОБА_2 проти первісного позову ОСОБА_4 спростовує тим, що ОСОБА_2 не надав суду доказів про те, що житловий будинок садибного типу, розташований по АДРЕСА_1 , був придбаний ним в 1997 році, а тому є його особистою приватною власністю. ОСОБА_2 не надав суду доказів про те, що спірну земельну ділянку він набув в порядку безоплатної приватизації.

Свої заперечення проти зустрічного позову ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 не надав суду доказів про те, що він отримав грошову позику в інтересах їхньої сім`ї. Більш того, їй взагалі нічого не відомо про отримання ОСОБА_2 грошової позики. Крім того, ОСОБА_2 , посилаючись на боргову розписку від 03 березня 2015 року та рішення постійно діючого третейського суду від 27 березня 2018 року, просить стягнути з неї на його користь борг в сумі 124100 грн. та судові витрати в сумі 2482 грн. Проте, ОСОБА_2 не надав доказів про те, що він виконав рішення третейського суду, сплатив борг та судові витрати. Крім того, ОСОБА_2 не надав суду доказів наявності третейської угоди між сторонами (в тому числі з нею, як стороною угоди), на підставі якої спір вирішувався третейським судом. Таким чином наявність боргової розписки та рішення третейського суду не доводить факту виникнення в неї грошових зобов`язань перед ОСОБА_2

11 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала суду - л/с 97-98).

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 підтримав первісний позов та заперечив проти зустрічного позову, посилаючись на доводи, викладені у первісному позові та відзиві на зустрічну позовну заяву. Просить суд задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову через необґрунтованість.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , а також його представник ОСОБА_3 , заперечили проти первісного позову та підтримали зустрічний позов, посилаючись на доводи, викладені у зустрічній позовній заяві. Просять суд відмовити в задоволенні первісного позову через необґрунтованість та задовольнити зустрічний позов.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що в березні місяці 2015 року вона знаходилась в житловому будинку батьків ОСОБА_2 , коли ОСОБА_7 передала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в борг грошові кошти в сумі 10000 доларів США. В її присутності ОСОБА_4 написала боргову розписку, яку вона підписала як свідок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_2 є її рідним братом. 03 березня 2015 року вона дала в борг ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 10000 доларів США, на строк три роки. В квітні 2018 року ОСОБА_2 повернув їй борг в сумі близько 100000 грн. (точніше не пам`ятає), решту боргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не повернули.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, після розірвання якого ОСОБА_4 вивезла з житлового будинку, в якому проживало подружжя, всі меблі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що в березні місяці 2015 року його дружина ОСОБА_7 дала в борг ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 10000 доларів США, на строк три роки. Про повернення боргу йому нічого невідомо.

Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

З 04 липня 2005 року по 30 травня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

До укладення шлюбу ОСОБА_2 набув право приватної власності на житловий будинок садибного типу, розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Отже, вказаний житловий будинок належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності. Суд бере до уваги, що хоча ОСОБА_2 не надав правовстановлюючих документів про право власності на житловий будинок, проте в судовому засіданні сторони не оспорюють факт придбання ОСОБА_2 житлового будинку до його шлюбу з ОСОБА_4

22 вересня 2015 року ОСОБА_2 приватизував земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер :01:001:0137) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22 вересня 2015 року (л/с 166) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (л/с 4, 167).

Якщо об`єктом поділу є земельна ділянка, то регулювання земельних відносин відбувається із застосуванням спеціальних норм Земельного кодексу України.

У відповідності до ст.ст.81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність внаслідок її приватизації: для ведення ОСГ, для будівництва та обслуговування житлового будинку, садівництва, дачного, гаражного будівництва - є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона не є майном, набутим подружжям у шлюбі, а одержана громадянином, як частка із земельного фонду.

Цей висновок підтримує і судова практика, що міститься у п.18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно якого, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Зазначене вище виключає можливість визнати таку земельну ділянку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в порядку ст.69 СК України.

Згідно п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в цивільній справі № 6-2710цс15.

03 березня 2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_7 борг в сумі 248200 грн., які зобов`язався повернути в строк до 03 березня 2018 року, про що була складена боргова розписка (л/с 58).

Рішенням постійно діючим Третейським судом при Товарній біржі УТБ "Правоград" від 27 березня 2018 року (л/с 53-57) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто грошову суму за договором позики від 03 березня 2015 року в сумі 248200 грн. та судовий збір в сумі 4964 грн.

Згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів про те, що отримана ним позика була використана в інтересах сім`ї.

Крім того, суд звертає увагу, що боргова розписка від 03 березня 2015 року (л/с 58) не підписана боржником ОСОБА_2 .

Крім того, згідно ст.5 Закону України "Про третейські суди" спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Проте, ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги наявністю рішення третейського суду, не надав третейської угоди, на підставі якої спір між ним та ОСОБА_7 був переданий на розгляд третейського суду.

Отже, боргові зобов`язання ОСОБА_2 не можуть бути визнані об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для поділу земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер :01:001:0137), як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, позивач за первісним позовом ОСОБА_4 не довела, чим не виконала вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

На підставі викладеного суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість.

У зв`язку з відмовою в задоволенні первісного позову, судові витрати позивача за первісним позовом ОСОБА_4 відшкодуванню не підлягають.

Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для поділу боргового зобов`язання за договором позики, як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

На підставі викладеного суд вважає, що зустрічний позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість.

У зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову, судові витрати позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.11, 15, 16, 316, 355 ЦК України, ст.ст.57, 60, 61, 65, 69 СК України, ст.ст.81, 116 ЗК України, ст.ст.4 - 13, 81, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , поданого від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене (з врахуванням положень п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Горностаївський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2020 року.

Суддя Посунько Г.А.