Провадження № 2/522/1250/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд поділити майно подружжя, яке не є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на легковий автомобіль: марка Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; припинити за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на легковий автомобіль Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; витребувати у відповідача технічну документацію на зазначений транспортний засіб; судові витрати покласти на відповідача.

Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що позивач та відповідач у період шлюбу набули майно, окрім іншого, легковий автомобіль: марка Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Позивач зазначає, що транспортний засіб, який є предметом спору по даній справі, набутий позивачем за кошти від підприємницької діяльності, якою вона займається з 2002 року по теперішній час, на підставі чого просить визнати дане майно її особистою приватною власністю.

Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав заяву відповідно до якої позов визнає та просить суд проводити судове засідання за його відсутності.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Між позивачем та відповідачем 12.07.2003 року зареєстровано шлюб Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 394.

За час спільного проживання сторони набули майно, окрім іншого, легковий автомобіль: марка Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Підставою звернення до суду із даним позовом є те, що транспортний засіб набутий позивачем за кошти від підприємницької діяльності, якою вона займається з 2002 року по теперішній час, на підставі чого просить визнати дане майно її особистою приватною власністю.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо .

Статтею 8 Конституції України закріплено дію принципу верховенства права, як фундаментального принципу судової влади.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Відповідно до ст. 64 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВС «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11: «При застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю».

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Суд звертає увагу на те, що спірний автомобіль придбано сторонами у 2015 році за суму в розмірі 350 000 грн.

На підтвердження джерела доходу позивачем надано докази того, що вона з 2002 року до дня пред`явлення позову займається підприємницькою діяльністю, що підтверджується витягом з офіційного сайту Міністерства юстиції України та свідоцтвом про державну реєстрацію серії НОМЕР_3 від 21.02.2002 року.

Також позивачем надано податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2015-2016 роки ( від 10.02.2016 року та від 16.01.2017 року).

Відповідно до пр.3 ч.1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком, за час шлюбу, але за кошти, які їй належали особисто, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Згідно ст. 59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей. При розпорядженні своїм майном дружини, чоловіка зобов`язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім`ї, які відповідно до закону мають право користування ним.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття біли спільні кошти або спільна праця подружжя ( Постанова Верховного суду України від 16.12.2015 року справа №6-2641цс15).

Відповідач надав до суду заяву про визнання позову.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі, за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Враховуючи вищезазначене, суд приймає визнання позову відповідачем та ухвалює рішення про задоволення позову.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 3,8 ,51, 55, 56 Конституції України, ст.ст. 3,60, 64,70 СК України, ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, - задовольнити.

Поділити майно подружжя, яке не є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на легковий автомобіль: марка Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Припинити за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на легковий автомобіль Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Витребувати у ОСОБА_2 технічну документацію на транспортний засіб- легковий автомобіль Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 3500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 03.08.2020 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

31.07.20