Номер провадження: 22-ц/813/4114/20
Номер справи місцевого суду: 520/5519/18
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра і гарантія», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Комерційний індустріальний банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А., третя особа ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 42 179 000,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра і гарантія», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Комерційний індустріальний банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А., третя особа ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди у розмірі 42179000 (сорок два мільона сто сімдесят дев`ять тисяч) грн. 00 коп. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року скасувати повністю та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 40179000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.202-205).

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до апеляційного суду не направили, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

До суду апеляційної інстанції з`явився апелянт - ОСОБА_1 , інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 18 вересня 2007 року, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/80054/85/82377, за яким банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 195895 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків у розмірі 13,75 % річних строком до 18 вересня 2027 року.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року: заборгованість за кредитом 195895 грн.; заборгованість за відсотками 3763,60 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 48886,13грн.; заборгованість за пенею 75209,54грн., а всього на загальну суму 323754,28грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» понесенні судові витрати у розмірі 1820 грн.

На виконання вказаного заочного рішення суду Київським районним судом м. Одеси були видані відповідні виконавчі листи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року, замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, поверх 6, оф. 32, , п/р № НОМЕР_1 в ПАТ «Альфа Банк», МФО 300346) у цивільній справі №2-248/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра і гарантія», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Комерційний індустріальний банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А., задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснено пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у Постанові № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі

інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 4 зазначеної постанови пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Судовим розглядом справи встановлено, що в обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що невідомі йому люди, які представлялись представниками банку, почали дзвонити та надсилати смс-повідомлення на його телефон з погрозами йому та його родині, вимагаючи погасити кредит.

При цьому, 25 грудня 2016 року батько позивача був збитий автомобілем. По даному факту, було відкрито кримінальне провадження. На думку позивача, таке діяння щодо його батька було навмисне та пов`язано з заборгованістю позивача.

Також, на думку позивача, представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» хоче заволодіти іпотечним майном земельною ділянкою.

Окрім того, на думку позивача, банк порушив банківську таємницю та безпідставно продав кредитний договір, укладений банком зі ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Верховний Суд України в пункті 5 постанови Пленуму №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року з наступними змінами і доповненнями, роз`яснив про те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: в чому саме полягає спричинена йому моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідачів вона спричинена і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльності відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням винної особи, в чому полягає вина відповідачів в спричиненні йому даного виду шкоди, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим він обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди та з чого він при цьому виходив.

При цьому, як встановлено судом, фактично позивач не згодний з укладенням кредитного договору та договорами відступлення права вимоги.

Так, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає про те, що Банк надав до суду документи, які є неналежним чином завірені.

Проте вказані доводи є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначив про те, що оригінали всіх письмових документів, поданих Банком, зберігаються в архіві Банку та позивачем, під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялось клопотання про витребування оригіналів доказів, поданих Банком.

Безпідставними є і твердження ОСОБА_1 про не укладання нового кредитного договору із ним після відступлення права вимоги за кредитом, оскільки відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. При цьому якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, відступлення права вимоги за кредитом не має своїм наслідком завдання моральної шкоди позивачу.

Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, судом вірно встановлено, що при поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Позивачем не надано доказів наявності причинно наслідкового зв`язку між діями відповідачів та погіршення здоров`я позивача.

Таким чином, не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право позивача на відшкодування моральної шкоди, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні моральної шкоди в розмірі 42 179 000,00 грн. є правильним.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача із висновком суду першої інстанції, з їх оцінкою.

Інші доводи апеляційної скарги, не стосуються предмету доказування у даній справі.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра і гарантія», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Комерційний індустріальний банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А., третя особа ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.01.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда