Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3338/19 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 05 листопада 2019 року суддею Заполовською Т.Г. у м. Новоград-Волинському,

у справі №285/3338/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, у якому просила стягувати на її користь з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 2000 грн щомісячно на утримання їх повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1400,00 грн щомісячно на час навчання, починаючи з 17.09.2019, але не більше ніж до 11.09.2024. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір стягнутих з нього аліментів до 500,00 грн щомісячно на час навчання доньки, починаючи з 17.09.2019, але не більше ніж до 30.06.2021 року.

На його думку, стягнувши аліменти з 17.09.2019, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачка отримала за цей місяць аліменти на дочку, яка була на той час неповнолітньою. Також, суд безпідставно стягнув з нього аліменти до 11.09.2024, зважаючи, що термін навчання дочки завершується 30.06.2021. Судом також не було враховано, що він не працевлаштований, не отримує заробітну плату, потребує оперативного втручання, реабілітації, у зв`язку із чим обмежений у фізичних навантаженнях. Водночас, позивачка, не надала суду будь-яких доказів щодо понесених нею витрат, пов`язаних з навчанням спільної дочки, можливість надання ним матеріальної допомоги. Крім того, суд не врахував рівність обов`язку обох батьків щодо дитини з огляду на встановлений судом розмір аліментів та розмір прожиткового мінімуму на повнолітню працездатну особу, який до 30.11.2019 становив 2007 грн.

У відзиві ОСОБА_2 просила залишити без задоволення апеляційну скаргу. Послалась на безпідставність доводів відповідача, неможливість повноцінного забезпечення нею дочки з огляду на перебування у відпустці по догляду за дитиною, стан свого здоров`я. Вказала, що ОСОБА_1 звернувся до лікаря після її звернення до суду з цим позовом, у консультативному висновку лікаря, наданому відповідачем, наявні лише рекомендації щодо необхідності оперативного втручання, а не обов`язковість такого, не підтверджено необхідність реабілітації.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6). Остання навчається у Новоград-Волинському промислово-економічному технікумі 1-го рівня акредитації на денному відділенні на бюджетній формі навчання, термін якого триває з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року (а.с 10).

Відповідач не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, проте є працездатним, інвалідності не має. У відзиві на позовну заяву погодився сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки в сумі 500 грн щомісячно, посилаючись на відсутність роботи та доходу, необхідність лікування. Також останній сплачує аліменти на утримання спільного з позивачкою неповнолітнього сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму.

Врахувавши такі обставини справи, а також те, що позивачка не довела суду можливість відповідача сплачувати аліменти в сумі по 2000 грн щомісячно, суд першої інстанції задовольнив позов частково, стягнувши з відповідача матеріальну допомогу на утримання дочки в сумі 1400 грн щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до 11.09.2024.

Разом з тим, судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано, що будь-яких доказів потреби дочки сторін у матеріальній допомозі у визначеному позивачкою розмірі та можливість батька надавати таку допомогу ОСОБА_2 не надала.

Як свідчать матеріали справи, повнолітня дочка сторін навчається за своїм місцем проживання та за рахунок коштів державного бюджету. Окрім того, позивачкою не надано жодних доказів про наявність у володінні відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів чи наявності доведених позивачем витрат відповідача на придбання такого майна. Крім того, ОСОБА_1 відповідно до консультативного висновку спеціаліста (хірурга) від 23.10.2019 рекомендовано оперативне лікування у плановому порядку, обмеження фізичних навантажень (а.с. 31).

За таких обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір аліментів до визнаного відповідачем розміру 500грн.

Доводи ОСОБА_1 щодо безпідставного стягнення з нього аліментів з 17.09.2019, з огляду на те, що позивачка отримала за цей місяць аліменти на дочку, яка була на той час неповнолітньою, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки такі обставини мають враховуватись державним виконавцем під час виконання рішень суду.

Крім того, суд обґрунтовано визначив у рішенні суду те, що аліменти слід стягнути на час навчання, але не більше ніж до 11.09.2024, тобто не більше ніж до досягнення дочкою сторін двадцяти трьох років, оскільки відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України у даному випадку право на утримання припиняється у разі припинення навчання та з досягненням повнолітньою дочкою двадцяти трьох років.

З огляду на вищенаведене посилання ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції вважає безпідставними. Необхідність лікування відповідача та обмеження його у фізичному навантаженні не спростовані позивачкою, а тому отримання відповідачем консультативного висновку після звернення її до суду з даним позовом, не спростовує обставини, підтверджені таким висновком.

Разом з тим, згідно ст. 201 СК України до спірних правовідносин застосовуються норми ст.192 СК України, а тому у разі наявності обставин, визначених у цій статті, розмір аліментів може бути згодом змінено.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнення з 1400 грн до 500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року.