У Х В А Л А

31 липня 2020 року

м. Київ

справа № 2-166/11

провадження № 61-10688ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Біланом Андрієм Михайловичем на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року, ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Коломийської міської ради, ОСОБА_1 , про визнання незаконним рішення Коломийської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності, повернення самовільно захопленої земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Коломийської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Коломийської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності, повернення самовільно захопленої земельної ділянки.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Коломийської міської ради від 21 березня 2007 року № 464-13/2007 про передачу у власність ОСОБА_1 33,74 кв.м земельної ділянки для ведення садівництва по АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯД № 869771/88, виданий ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення Коломийської міської ради від 29 червня 2006 року №110 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,100 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯД № 855/22, виданий 25 січня 2007 року ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 самовільно захоплену земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 52 кв.м. з приведенням її у придатний для використання стан зі знесенням будівель і споруд.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 452, 52 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2020 року виправлено допущені описки в рішенні Коломийського міськрайонного суду Івано- Франківської області від 30 січня 2020 року, зазначивши прізвище позивачки ОСОБА_2 , номер рішення Коломийської міської ради від 21 листопада 1995 року, яким ОСОБА_2 виділено земельну ділянку - № 345 та виклавши абзаци 3, 5, 6 резолютивної ; частини в наступних редакціях :

абзац 3 : "Визнати незаконним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯД № 869771/88 виданий ОСОБА_1";

абзац 5 : "Визнати незаконним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯД № 865122 виданий 25 січня 2007 року ОСОБА_1 ";

абзац 6 : "Зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 самовільно захоплену земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 62 кв. м. з приведенням її у придатний для використання стан зі знесенням будівель і споруд".

Поставною Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2020 року та ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2020 року залишено без зміни.

16 липня 2020 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 , через свого представника Білана А. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року, ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року, в якому просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2020 року, слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення касаційному оскарженню не підлягає.

Таким чином, касаційна скарга на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2020 року за результатами розгляду апеляційної скарги на вказану ухвалу суду першої інстанції, які згідно пункту 19 частини першої статті 353 ЦПК України не належить до переліку ухвал, які відповідно до статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

Що стосується касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року, то Верховний Суд вважає за необхідне відкрити касаційне провадження у даній справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає як підставу касаційного оскарження судових рішень пункти 1, 4 частини 2 статті 389 ЦПК України.

Скаржник вважає, що суд застосував положення статей 118, 122, 212 ЗК України до спірних правовідносин без врахування правового висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 26 червня 2019 року у справі №638/8079/16-а, від 11 вересня 2018 року у справі №712/10864/16-а, в яких зазначено, що суд не може вирішувати питання, віднесені до компенсації органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, про передачу земельних ділянок у власність, постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміни цільового призначення землі.

Також, вважає, що суд застосував положення статті 376 ЦК України до спірних правовідносин без врахування правових висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 06 березня 2019 року у справі №814/2645/15, від 05 березня 2019 року у справі №810/5680/15, в яких зазначено, що стаття 376 ЦК України передбачає знесення виключно самочинно збудового майна. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Також, посилається на пункт 1 частини 3 статті 411 ЦПК України та вважає, що суд не дослідив всі зібрані у справі докази, а саме висновок судової будівельно-технічної експертизи №2640, роз`яснення до висновку судової будівельно-технічної експертизи №260 від 09 лютого 200 року, викопіровка з плану м. Коломия, технічний паспорт на житловий будинку індивідуального житлового фонду від 10 травня 1995 року, план-схема земельної ділянки з відміткою про реєстрацію від 27 лютого 1983 року, генеральний план схема кварталу 46а, свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 , технічний паспорт на будинковолодіння ОСОБА_1 , викопіювання з опорного плану міста Коломия, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, проект переобладнання літньої кухні під житло, фотографії на яких зображено розміщення житлових споруд, витяг із протоколу засідання комісії № 8 від 08 березня 2006 року.

Також посилається на пункт 3 частини 3 статті 411 України та вважає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів, а саме землевпорядної документації ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Крім цього, в прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 заявляє клопотання про зупинення дії рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року до закінчення перегляду їх в касаційному порядку. В обґрунтування зазначеного клопотання зазначає, що оскаржуваними судовими рішеннями покладено на неї обов`язок знести частину її нерухомості - будівлі, при цьому, таке нерухоме майно є її приватною власності та збудовано у законний спосіб.

Вважає, що не зупинення оскаржуваних судових рішень призведе до втрати приватної власності.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність такому, зокрема ймовірність утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення дії судового рішення має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Метою вирішення питання про зупинення виконання судових рішень є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення.

Оскільки, наведені у клопотанні доводи дають підстави для висновку про необхідність зупинення дії оскаржуваного судового рішення до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Біланом Андрієм Михайловичем на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року, та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року на підставі пунктів першого, четвертого частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження).

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Біланом Андрієм Михайловичем на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2020 року відмовити.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Біланом Андрієм Михайловичем на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у вказаній справі.

Витребувати із Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу № 2-166/11 за позовом ОСОБА_2 до Коломийської міської ради, ОСОБА_1 , про визнання незаконним рішення Коломийської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності, повернення самовільно захопленої земельної ділянки.

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року до закінчення їх розгляду у касаційному порядку - задовольнити.

Зупинити дії рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров