Справа № 758/8147/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М., Гальчинській А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Хомич І.О.,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Корчинської Л.В.,

представників органів опіки та піклування - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відповідно до вимог якої просив визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що 23 червня 2006 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрований державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 876. Від спільного шлюбу мають спільну доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що 05.08.2016 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюбу між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з відповідачем як матір`ю, але проживання з останньою негативно вливає на доньку, оскільки відповідач не чує побажань дитини, між ними виникають постійні конфлікти, протягом останнього часу проявляє неадекватну поведінку по відношенню до дочки. 12.03.2017 р . в зв`язку з тим, що позивачу зателефонувала дочка, яка перебувала в істериці, та повідомила, що її б`є мати, він викликав працівників поліції. Між сторонами наявний спір про місце проживання дитини. Позивач переконаний, що дитина повинна проживати разом з батьком за його місцем проживання, він має всі необхідні для цього умови. У зв`язку з вищезазначеним позивач просить визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 , за адресою його проживання.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 29.08.2018 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження.

Представником відповідачки поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивач постійно морально тисне, впливає на доньку, систематично настроює доньку проти відповідача, змалку вчить її брехати, у матері з донькою хороші, довірливі стосунки, мати більш вимоглива до доньки щодо її навчання, поведінки в побуті. Зазначає, що відповідач категорично проти постійного проживання доньки із батьком в одній кімнаті, оскільки це може негативно вплинути на розвиток доньки. Вказує, що коли донька знаходиться у батька і мати їй телефонує, то дуже часто батько тривалий час відсутній і донька сама знаходиться вдома. Крім того, станом на 01.06.2019 року позивач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 40 664,54 грн.

Представником позивача була подана відповідь на відзив, в якій представник зазначав, що позивач достатньо часу проводить з донькою, вони разом подорожують по Україні. Позивач повертаючи доньку матері після проводження з нею часу, завжди купує продукти харчування для доньки і остання повертається до постійного свого місця проживання з повними пакетами продуктів харчування. Вказує, що відповідач та її батьки неодноразово наголошували доньці про те, щоб остання збирала свої речі та збиралась до батька. Крім того, відповідачка допускає при спілкуванні з донькою висловлювати їй образи, принижувати, говорити, що вона помістить її у психлікарню.

Представником відповідачки були подані заперечення, в яких сторона відповідача пояснила, що позивач спотворив дійсні обставини, недостовірні звинувачення позивача принижують честь і гідність відповідачки. Зазначає, що позивач неправдиво вказав, що батьки відповідачки наголошували дитині на те, щоб та збирала речі та йшла до батька, що буцімто відповідачка ображає доньку, принижує її та погрожує помістити у психіатричну лікарню. Однак, ані батьки відповідачки, ані сама відповідачка ніколи дитині цього не казали. Вказує, що позивач значно впливає на свідомість дитини, накручує її проти матері, намагається її утримувати в себе, всупереч графіку спілкування, встановленому Розпорядженням Подільської РДА в м. Києві від 01.06.2017 року № 384.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили визначити місце проживання дитини з батьком. Позивач додав, що він є суб`єктом підприємницької діяльності, має постійний дохід приблизно 10 тис.грн., проживає в 1-кімнатній квартирі з цивільною дружиною, з 04.10.2019 р. дитина фактично мешкає з ним, залишилась дочка з ним проживати сама.

В судовому засіданні відповідач та її представник просили у задоволенні позову відмовити. При цьому пояснили, що у позивач відсутні належні умови для проживання, утримання та виховання спільної доньки. Просили визначити місце проживання дитини з матір`ю. Відповідач додала, що після розірвання шлюбу і до 04.10.2019 р . дочка проживала з нею, а потім позивач забрав дитину та не повернув; вона проживає в 3-кімнатній квартирі, отримує після звільнення з роботи матеріальну допомогу від центра зайнятості в розмірі 8 тис.грн.

В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Солом`янської РДА в м.Києві просила ухвалити законне рішення про задоволення позову, яке відповідає інтересам дитини, зазначивши, що згідно висновку органу опіки та піклування доцільно визначити місце проживання дитини з батьком, при цьому Службою були враховані документи, підготовлені Службою Подільської РДА в м.Києва.

В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Подільської РДА в м.Києві просила ухвалити законне рішення про задоволення позову, визначивши місце проживання дитини з батьком, що відповідає інтересам дитини, пояснивши, що питання підготування відповідного висновку розглядались комісію з прав з дитини, вислуховувалась думка дитини, яка висловила своє побажання жити з батьком.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, вислухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.06.2006 року. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 05.08.2016 р., яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (справа № 760/8699/16).

Сторони по справі є батьками доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження.

Судом встановлено, що сторони по справі мешкають окремо, дитина після розірвання шлюбу мешкала проживає з відповідачкою, а з жовтня 2019 р. - з позивачем, що визнали обидві сторони.

Обидві сторони у справі мають дохід, що підтверджується відповідними документами.

Обидві сторони мешкають в квартирах, що підтверджено актами обстеження умов проживання, складеними спеціалістами служб у справах дітей відповідних РДА, при цьому позивач мешкає в 1-кімнатній квартири, в якій облаштовано місце для дитини, відповідач мешкає в 3-кімнатній квартирі.

Згідно висновку Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради № 175 від 30.08.2019 року психологічного обстеження неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що через конфлікті взаємовідносини між батьками у дитини спостерігаються прояви тривожності та невротизації. Крім того, до батька у дівчинки визначається надійний тип прив`язаності, вона довіряє йому, визнає його авторитет, батько задовольняє потреби доньки у любові, емоційному контакті, безпеці, довірі.

Відповідно до витягу з протоколу засідання органу та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.11.2019 року № 106-8950, орган опіки та піклування, підтримав думку малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою висловлено бажання проживати разом з батьком - ОСОБА_1 .

Згідно висновку Солом`янської районного в місті Києві державної адміністрації від 04.02.2020 р. № 108-1248, орган опіки та піклування, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 .. Визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , вважають за недоцільне.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно висновку Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-1248 від 04.02.2020 року під час бесіди з працівниками служби 12 грудня 2019 року малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що після чергової сварки з матір`ю з початку жовтня 2019 року постійно проживає з батьком.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, окрім того положення ч. 1 ст. 161 СК, вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків.

В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, записано: « Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення ».

В частині 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що діє з 27 вересня 1991 року вказано: « Держави - учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її згоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402 визначено: «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки та особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного із них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Вихованням в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її. здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Ухвалюючи рішення в справі « М. С. проти України » від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд по правам людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Необхідно враховувати принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ, та положення національного законодавства.

Декларація, прийнята резолюцією 1386 ( XIV ) Генеральної Асамблеї ООН - це міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України « Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини.

У свою чергу Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов`язкове.

Конвенція про права дитини ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов`язання для країн - учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько ( - ки ) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносини між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їхньої дитини, що стало підставою для подачі позову до суду.

У статті 171 СК закріплено, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

В судовому засіданні в присутності обох сторін, як батьків дитини та її законних представників, в присутності представників органів опіки та піклування, була заслухана думка малолітньої ОСОБА_5 (повних 13 років), яка просила визначити її місце проживання з батьком.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що думка дитини відповідає її інтересам.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд не приймає до уваги, оскільки їх свідчення не мають правового значення для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст.29 ч.3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи, що дитина з початку жовтня 2019 року проживає разом з позивачем, має бажання проживати з батьком, зазначає, що в його родині їй добре, вона психологічно заспокоїлась, Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надав суду висновок про доцільність проживання ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 з батьком. Складений органом опіки та піклування є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини.

Відповідно до ст.29 ч.2 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

А відтак, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини сторін з батьком до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 14-річного віку.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач та її представник, як на підставу вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, ст.ст.19, 141, 157, 160-161 СК України, ст.29 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задовольнити в повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до досягнення дитиною 14- річного віку.

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова