ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2851/20 Справа № 201/3957/16 Суддя у 1-й інстанції - ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, пені, штрафу, упущеної вигоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за Договором позики від 26.03.2015 року. Справа № 201/3957/16-ц.

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за Договором позики від 15.10.2012 року. Справа № 201/16142/17.

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за Договором позики від 19.09.2014 року. Справа № 201/18403/17.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.03.2018 року вищевказані справи було об`єднано в одне провадження на підставі ст.188 ЦПК України (а.с.38-39, т.2).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 15 жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 1370.

19 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 786.

26 березня 2015 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 201.

02 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір про переведення боргу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстровано в реєстрі за № 637.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору про переведення боргу первісний боржник переводить борг за договорами позики укладеними між первісним боржником ОСОБА_3 та кредитором ОСОБА_2 , а новий боржник ОСОБА_1 приймає на себе зобов`язання за вказаними у цьому пункті договорами з усіма додатковими угодами та змінами до них.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконує взяті на себе обов`язки по договору про переведення боргу від 02 жовтня 2015 року, виникла заборгованість:

Так, за Договором позики від 15 жовтня 2012 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. та зареєстровано в реєстрі № 1370, з усіма змінами та додатками, позивач просив стягнути з відповідача на його користь наступні грошові кошти: заборгованість в розмірі 18 141 152 (вісімнадцять мільйонів сто сорок одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн, що в еквіваленті до офіційного курсу гривні щодо іноземних станом на 30.10.2017 року складає 675 000 (шістсот сімдесят п`ять тисяч) доларів США; пеню в розмірі 121 364 308 (сто двадцять один мільйон триста шістдесят чотири тисячі триста вісім) грн 05 коп., що в еквіваленті до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 13.10.2017 року складає 4 515 750 (чотири мільйони п`ятсот п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) доларів США; а також судові витрати за цими вимогами - 8 000 (вісім тисяч) грн судового збору за подачу позову; 320 (триста двадцять) грн судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

За Договором позики від 19 вересня 2014 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. та зареєстровано в реєстрі за № 786, з усіма змінами та додатками, позивач просив стягнути з відповідача на його користь наступні грошові кошти: заборгованість в розмірі 2 641 360 грн (два мільйони шістсот сорок одна тисяча триста шістдесят гривень) 80 коп., що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до євро станом на 22.12.2017 р. складає 79 958 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) євро; заборгованість в розмірі 346 889 грн (триста сорок шість тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять гривень) 96 коп., що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долару США станом на 22.12.2017 р. складає 12 453 (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят три) доларів США; пеню в розмірі 21 413 791 (двадцять один мільйон чотириста тринадцять тисяч сімсот дев`яносто одна) грн 86 коп., що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до євро станом на 30.03.2018р. складає 654 856 євро 02 центів; пеню в розмірі 9 487 220 (дев`ять мільйонів чотириста вісімдесят сім тисяч двісті двадцять) грн 63 коп., що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долару США станом на 30.03 2018 р. складає 357 468 доларів США 75 центів; упущену вигоду в розмірі 1 764 872 (один мільйон сімсот шістдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн 96 коп., що в еквіваленті до офіційного курсу гривні щодо євро станом на 30.03.2018р. складає 53 971 Євро 65 центів; упущену вигоду 785 236 (сімсот вісімдесят п`ять тисяч двісті тридцять шість) грн. 33 коп., що в еквіваленті до офіційного курсу гривні щодо долару США станом на 30.03.2018 р. складає 29 586 дол. США 90 центів; а також судові витрати - 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн судового збору за подачу позову.

За Договором позики від 26 березня 2015 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. та зареєстровано в реєстрі № 201, з усіма змінами та додатками, позивач просив стягнути з відповідача на його користь наступні грошові кошти: заборгованість в розмірі 7 523 224 (сім мільйонів п`ятсот двадцять три тисячі двісті двадцять чотири) грн 65 коп., що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долару США станом на 17.03.2016 р. складає 280 250 (двісті вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят) доларів США; пеню в розмірі 41 394 402 (сорок один мільйон триста дев`яносто чотири тисячі чотириста дві) грн, що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долару США станом на 25.07.2017 р. складає 1 603 030 (один мільйон шістсот три тисячі тридцять) доларів США; упущену вигоду в розмірі 3 256 552 (три мільйони двісті п`ятдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн 06 коп., що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долару США станом на 25.07.2017 р. складає 126 112 (сто двадцять шість тисяч сто дванадцять) доларів США 50 центів; штраф у розмірі 968 347 (дев`ятсот шістдесят вісім тисяч триста сорок сім) грн 05 коп., що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долару США станом на 25.07.2017 р. складає 37 500 (тридцять сім тисяч п`ятсот) доларів США, а також судові витрати - 6 890 (шість тисяч вісімсот дев`яносто) грн судового збору за подачу позову.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за Договором позики від 15 жовтня 2012 р. посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстрованого в реєстрі № 1370 -

заборгованість в розмірі 675 000 (шістсот сімдесят п`ять тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018 р. складає 18 960 750 (вісімнадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят) грн;

пеню в розмірі 675 000 (шістсот сімдесят п`ять тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018 р. складає 18 960 750 (вісімнадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за Договором позики від 19 вересня 2014 р., посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстрованим в реєстрі № 786 -

заборгованість в розмірі 79 958 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) євро, що в гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018 р. складає 2 599 434 (два мільйони п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч чотириста тридцять чотири) грн 58 коп.;

заборгованість в розмірі 12 453 (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят три) доларів США, що в гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018 р. складає 349 804 (триста сорок дев`ять тисяч вісімсот чотири) грн 77 коп.;

пеню в розмірі 79 958 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) євро, що в гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018 р. складає 2 599 434 (два мільйони п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч чотириста тридцять чотири) грн58 коп.;

пеню в розмірі 12 453 (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят три) доларів США, що в гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018 р. складає 349 804 (триста сорок дев`ять тисяч вісімсот чотири) грн 77 коп.;

упущену вигоду в розмірі 53 971 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят один) євро 65 центів, що гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018р. складає 1 754 618 (один мільйон сімсот п`ятдесят чотири тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 34 коп.;

упущену вигоду в розмірі 29 586 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) доларів 90 центів США, що гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018 р. складає 831 096 (вісімсот тридцять одна тисяча дев`яносто шість) грн 02 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за Договором позики від 26 березня 2015 р. посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстрованим в реєстрі № 201 -

заборгованість в розмірі 280 250 (двісті вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят) доларів США,що гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018 р. складає 7 872 222 (сім мільйонів вісімсот сімдесят дві тисячі двісті двадцять дві) грн 50 коп.;

пеню в розмірі 280 250 (двісті вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят) доларів США, що гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018 р. складає 7 872 222 (сім мільйонів вісімсот сімдесят дві тисячі двісті двадцять дві) грн 50 коп.,

упущену вигоду в розмірі 126 112 (сто двадцять шість тисяч сто дванадцять) доларів 50 центів США, що гривневому еквіваленті за даними НБУ станом на 13.09.2018 р. складає 3 542 500 (три мільйони п`ятсот сорок дві тисячі п`ятсот) грн12 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні цих вимог.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що суд першої інстанції проігнорував заяву ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені. Відповідач вважає, що укладені договори за своє природою є кредитними договорами, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про споживче кредитування», який містить посилання на неможливість стягнення пені та штрафів, що перевищують половину суми одержаної споживачем за договором. Також зазначає, що вимоги щодо упущеної вигоди є недоведеними.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2012 р. між позивачем та ОСОБА_3 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 , було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстровано в реєстрі № 1370.

Відповідно до п.1 Договору позики від 15 жовтня 2012 р., позивач - Позикодавець передав, а Позичальник, від імені якого діяв ОСОБА_4 прийняв у власність безпроцентну позику на суму 184 000 євро та 690 000 доларів США. Факт одержання грошей підтверджується розпискою.

Відповідно до п.2 Договору позики від 15 жовтня 2012 р., грошові кошти Позичальник повинен був повернути Позикодавцеві не пізніше 15 квітня 2013 р. у розмірі 184 000 євро та 690 000 доларів США в тій же валюті, в якій було отримано позику.

До зазначеного договору неодноразово вносились зміни шляхом укладення відповідних додаткових угод.

Так 25 квітня 2014 р. між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 1, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстровану в реєстрі № 342.

Додатковою угодою № 1 від 25 квітня 2014 р. було внесено зміни до п. 1 Договору позики від 15 жовтня 2012 р., зареєстрованого за № 1370, згідно до якого Позикодавець передав, Позичальник прийняв у власність безвідсоткову позику на суму 660 000 доларів США.

Також Додатковою угодою № 1 від 25 квітня 2014 р. було внесено зміни до п. 2 Договору позики від 15 жовтня 2012 р., де було встановлено строк повернення позики, а саме не пізніше 15 липня 2014 р. в розмірі 660 000 доларів США.

19 вересня 2014 р. між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 2, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстровану в реєстрі № 788.

Додатковою угодою № 2 від 19 вересня 2014 р. було внесено зміни до п. 1 Договору позики від 15 жовтня 2012 р., зареєстрованого за № 1370, розмір позики було збільшено, вона складала вже 705 000 доларів США та п. 2 угоди було встановлено строк повернення позики, а саме не пізніше 16 грудня 2014 р. в розмірі 705 000 доларів США.

25 лютого 2015 р. між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 3, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстровану в реєстрі № 127.

Додатковою угодою № 3 від 25 лютого 2015 р. було внесено зміни до п. 1 Договору позики від 15 жовтня 2012 р., було встановлено розмір позики в сумі 777 000 доларів США та п. 2 було встановлено строк повернення позики, а саме не пізніше 30.09.2015 р. в розмірі 777 000 доларів США.

Факт передачі та отримання грошових коштів підтверджується розпискою ОСОБА_4 від 25 лютого 2015 р., відповідно до якої він отримав ще 72 000 (сімдесят дві тисячі) доларів США за Договором позики від 15 жовтня 2012 р., зареєстрованим за № 1370.

02 жовтня 2015 р. між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 4, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстровану в реєстрі № 633.

Додатковою угодою № 4 від 02 жовтня 2015 р. було внесено зміни до п. 1 Договору позики від 15 жовтня 2012 р., було встановлено розмір позики на суму 675 000 доларів США та п. 2 було встановлено строк повернення позики, а саме не пізніше 31.12.2015 р. в розмірі 675 000 доларів США

Було передбачено, що в разі порушення строку повернення позиченої суми, Позичальник повинен сплатити Позикодавцеві пеню додатково у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення починаючи з дня, наступного після завершення строку виконання зобов`язання та штраф в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США.

Також було передбачено, що в разі порушення останнього строку повернення позиченої суми (31.12.2015 р.), Позичальник повинен відшкодувати Позикодавцеві упущену вигоду, заподіяну неналежним виконанням Основного зобов`язання по Договору позики, в розмірі 2,5 (дві цілих п`ять десятих) відсотка в місяць від простроченої суми.

19 вересня 2014 р. між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстровано в реєстрі № 786.

Відповідно до п.1. Договору позики від 19 вересня 2014 р., Позикодавець - позивач передав, а Позичальник прийняв у власність безпроцентну позику на суму 96 160 євро та 129 250 доларів США.

Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою ОСОБА_4 від 19 вересня 2014 р. на суму 96 160 євро та 129 250 доларів США, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_3 на підставі Довіреності. посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Литвиненко І.В. від 18 вересня 2012 р., зареєстрована за № 958:

02 жовтня 2015 р. до п.1 Договору позики від 19 вересня 2014 р., зареєстрований за № 786, було внесено зміни. З урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 2 від 02 жовтня 2015 р., було встановлено розмір позики на суму 79 958 євро та 77 625 доларів США та було встановлено строк повернення позики, а саме не пізніше 31.12.2015 р.

Пунктом 4 Договору позики від 19.09.2014 р. з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 2 від 02 жовтня 2015 р., було встановлено, що в разі порушення Позичальником строку повернення позиченої суми (31.12.2015 р.), Позичальник повинен сплатити Позикодавцеві пеню додатково к сумі займу у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з дня, наступного після завершення строку виконання зобов`язання та штраф в розмірі 11 643 доларів США та 11 994 євро.

19 листопада 2015 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 16 листопада 2015 р. приватним нотаріусом ДМНО Новіковою Н.А. за реєстровим № 3362, діяв ОСОБА_4 , був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Черниш Є.В. за реєстровим № 736. Предметом іпотеки була АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Зазначений іпотечний договір мав забезпечувати вимоги ОСОБА_2 , в тому числі за договором позики від 19.09.2014 р.

21 липня 2016 р. ОСОБА_2 на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено Вимогу про усунення порушення, у якому позивач ОСОБА_2 попереджав, що у випадку несплати відповідачем ОСОБА_1 основної суми боргу за Договором позики від 19.09.2014 р., позивач буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 19.10.2015 р., який забезпечував виконання зобов`язання, в тому числі за Договором позики від 19.09.2014 р. Після спливу 30 днів позивач в позасудовому порядку здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. було здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на іпотечне майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 , на підставі Договору іпотеки від 19.10.2015 р., що підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 79018906 від 27.01.2017 р. щодо квартири АДРЕСА_2 .

В подальшому, дане майно було реалізовано позивачем за Договором купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2017 р.

Відповідно до п. 6 даного Договору, ринкова вартість квартири № 105 склала 1 770 381 (один мільйон сімсот сімдесят тисяч триста вісімдесят одна) грн. Зазначена сума також вказана у Звіті про оцінку майна № FO-170207-001, здійсненим суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 .

Станом на дату посвідчення Договору купівлі-продажу та реалізації ОСОБА_2 своїх прав 14.02.2017 р., курс гривні до 1 долара США становив 27,165, таким чином, загальна вартість квартири склала 1 770 381/27.165 = 65 171,4 дол. США.

26 березня 2015 р. між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір позики. посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстровано в реєстрі № 201.

Відповідно до п.1. Договору позики від 26 березня 2015 р., Позикодавець - позивач передав, а Позичальник ОСОБА_3 прийняв у власність безпроцентну позику в сумі 343 750 доларів США.

02 жовтня 2015 р. до п.1 Договору позики від 26 березня 2015 р., зареєстрований за № 201, були внесені зміни. Додатковою угодою № 1 від 02 жовтня 2015 р. було встановлено розмір позики в сумі 280 250 доларів США та було встановлено строк повернення позики, а саме не пізніше 31.12.2015 р.

Факт отримання грошових коштів, підтверджується власноручно написаною розпискою ОСОБА_4 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності.

02 жовтня 2015р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір про переведення боргу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстровано в реєстрі за № 637.

Зобов`язання за вищезазначеними Договорами позики не виконані.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає у власність грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти.

Договір позики укладається у письмовій формі. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно із ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, таким чином, письмові розписки, є підтвердженням договорів позики, які були укладені між сторонами.

Відповідно до п.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Отже, вимоги в частині стягнення самої заборгованості по усім трьом договорам позики правомірно задоволено.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати 1 рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). При цьому, виходячи із правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Пеня підлягає стягненню тільки в межах одного року до дня пред`явлення позову.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст.6 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Можливість стягнення упущеної вигоди прямо передбачена в Договорі позики від 19.09.2014р. (зареєстрований за № 786) та Договорі позики від 26.03.2015р. (зареєстрований за № 201). Тобто, на час укладання вказаних договорів сторони завчасно узгодили розмір упущеної вигоди, яка буде підлягати сплаті у випадку невиконання чи неналежного виконання умов договору.

Враховуючи вищенаведенні норми ЦК України та встановлені обставини справи, судом першої інстанції обгрунтовано стягнуто з відповідача, окрім отриманих в борг сум, понесені позивачем збитки у вигляді упущеної вигоди, пеню по кожному договору позики в межах одного року до дня пред`явлення позову, та відмовлено у стягненні штрафів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції проігнорував його заяву про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені, підлягають відхиленню, оскільки судом стягнуто розмір пені в межах строку позовної давності, що відповідає вимогам ч.2 ст.258 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про споживче кредитування» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у п.2 ч.2 ст.3 цього Закону зазначено, що Закон не поширюється на договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами. Цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. Кредитодавцем є банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити (п.7 ч.1 ст.1 Закону). Позикодавцем за договорами позики від 15.10.2012 року, 19.09.2014 року та 26.03.2015 року є фізична особа, що виключає застосування до вказаних договорів положень Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, згідно ч.1 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року набирає чинності через шість місяців з дня опублікування. Закон опубліковано: в газеті «Голос України» від 10.12.2016 р. № 236 (Закон опубліковано частково (без Додатка 1)); в бюлетені «Офіційний вісник України» від 20.12.2016 р. № 98 (Закон опубліковано повністю); в газеті «Урядовий кур`єр» від 01.04.2017 р. № 1 (Закон опубліковано повністю); в бюлетені «Відомості Верховної Ради України» від 06.01.2017 р. № 1 (Закон опубліковано повністю).

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вимог щодо стягнення упущеної вигоди, підлягають відхиленню, оскільки можливість стягнення упущеної вигоди прямо передбачена в Договорі позики від 19.09.2014 р. (зареєстрований за № 786) та Договорі позики від 26.03.2015 р. (зареєстрований за № 201). Тобто на час укладення вказаних договорів сторони завчасно узгодили розмір упущеної вигоди, яка буде підлягати сплаті у випадку невиконання чи неналежного виконання умов договору.

Згідно положень ст.6 та ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом першої інстанції посилання відповідача на наявність іншого позову з тим самим предметом та сторонами, а саме позову ОСОБА_2 , з яким він звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15.10.2012 року (цивільна справа № 175/3589/17) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його зміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі № 6-1080цс15. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не було надано жодних доказів про наявність будь-якого рішення у справі № 175/3589/17, яке набрало чинності.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не можуть бути підставою для скасування рішення суду в розумінні ч.ч.2, 3 ст.376 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується колегія суддів.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова