Справа №173/2427/19
Провадження №2/173/106/2020
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.
При секретареві Рудовій Л.В.
За участю позивача ОСОБА_1
Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування-
02.10.2019 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності в порядку спадкування до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори .
07.11.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.
18.11.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 13.01.2020 року.
13.01.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 13.01.2020 року.
Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
13.01.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину земельної ділянки (паю), розташованої на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, та на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті бабусі, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3 .
На час смерті ОСОБА_3 ,. залишила заповіти, посвідчені Водянською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 30 листопада 1993 року за реєстровим № 55, 23 листопада 2001 року за реєстровим № 66, 20 листопада 2007 року за реєстровим номером 63. Згідно останнього заповіту ОСОБА_3 , заповіла все своє майно йому - ОСОБА_1 .
Після смерті бабусі залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки (паю), розташованої на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та житловий будинок АДРЕСА_1 .
09 серпня 2017 року він звернувся із заявою до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вище зазначене майно.
Нотаріус розглянувши подані ним документи винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не надав документи, які б підтвердили факт належності земельної ділянки та будинку померлій ОСОБА_3 .
Крім того рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року у справі № 173/1314/17 за його матір`ю ОСОБА_2 , було визнано право власності на Ѕ частину зазначеного спадкового майна в порядку ст.1241 ЦК України.
За даними підставами він позбавлений можливості оформити спадщину в позасудовому порядку. А тому змушений звертатись до суду за захистом своїх прав у вигляді визнання права, що й стало підставою звернення до суду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.
Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву не надала.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилася подавши заяву про розгляд справи у її відсутність.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16 ЦК України.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 .
Також судом встановлено, за життя ОСОБА_3 , склала три заповіти: від 30 листопада 1993 року за реєстровим № 55, згідно якого все своє майно заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Заповітом від 23 листопада 2001 року за реєстровим номером 66 - ОСОБА_3 , належну їй земельну частку (пай) заповідала ОСОБА_1 . Згідно заповіту від 20 листопада 2007 року за реєстровим номером 63 - ОСОБА_3 , заповіла належний їй будинок, що розташований в с. Водяне, ОСОБА_1
З наданих суду доказів та матеріалів спадкової справи судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 , залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки (паю), розташованої на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 1233 СК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.
ОСОБА_5 має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.
З аналізу заповітів, складених ОСОБА_3 , вбачається, що спочатку заповідач розділила все своє майно в рівних частинах між ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 В 2001 році вона склала заповіт згідно якого земельну ділянку заповіла ОСОБА_1 , тобто даний заповіт частково скасував заповіт складений в 1993 році та виключив із обсягу спадкового майна земельну ділянку (пай). В 2007 році заповідач складає ще один заповіт, яким заповідає належний їй будинок ОСОБА_1 , тобто даний заповіт в частині спадщини на будинок скасовує заповіт від 1993 року. Так як заповідач не скасовував зазначені вище заповіти то судом встановлено, що заповітами від 23.11.2001 року та від 20.11.2007 року заповідач ОСОБА_3 , скасувала заповіт від 30.11.1993 року, так як іншого майна, яке б входило до спадкової маси не встановлено. При цьому заповіти від 23.11.2001 року та від 20.11.2007 року є чинними, так як вони складені щодо різного майна спадкодавця. За даних обставин судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , є спадкоємцем за заповітом, майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 .
Також судом встановлено, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року, ухваленому у справі № 173/1314/17, за відповідачем ОСОБА_2 , було визнано право власності на Ѕ частину зазначеного вище спадкового майна в порядку ст. 1241 ЦК України, як за особою яка має право на обов`язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 .
Такими чином на час розгляду справи залишилась відкритою спадщина, яку складається із Ѕ частини земельної ділянки (паю), розташованої на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, та на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яку позивач має право успадкувати як спадкоємець за заповітом та який своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини.
Постановою завідувача Першої Кам`янської державної нотаріальної контори. т.в.о., завідувача Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 09.08.2017 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , із-за відсутності правовстановлюючих документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як втрата власником майна правовстановлюючого документа на майно.
Згідно повідомлення Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області відділу у Верхньодніпровському районі, станом на 31.12.2012 року був виготовлений державний акт на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку (пай) площею 7.405 га., розташованої на території Водянської сільської ради.
Згідно довідки Водянської сільської ради ОСОБА_3 , проживала в АДРЕСА_1 проживала сама.
Таким чином судом встановлено, що на дату смерті ОСОБА_3 , була власником вищезазначеного майна, та на частину цього майна вже визнане право власності в порядку спадкування обов`язкової частки за ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Судом встановлено, що позивач є онуком померлої та спадкоємцем за заповітом.
Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.
Позивач є спадкоємцем за заповітом зазначеного вище майна і бажає реалізувати своє право на отримання спадщини. Іншим спадкоємцем право на успадкування майна, що є спадщиною ОСОБА_3 , вже реалізоване.
Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Та вважає за можливе визнати за позивачем ОСОБА_1 . право власності на Ѕ частину земельної ділянки (паю), розташовану на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, площею 7.405 га., і на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі - ОСОБА_3 .
Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1536 грн. 80 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача так як не вбачається вини відповідача у порушенні прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з неналежним зберіганням правовстановлюючих документів.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на Ѕ частину земельної частки (паю), розташованої на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, площею 7.405 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі, ОСОБА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі, ОСОБА_3 .
Витрати по сплаті судового збору в сумі 1536 грн. 80 коп. грн. покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/ або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23.01.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 23.01.2020 року

Оприлюднене: 23.01.2020 року

Дата набрання законної сили: 25.02.2020 року