Провадження № 2/470/73/20
Справа № 470/991/19
10 лютого 2020 року смт. Березнегувате
Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Орлової С.Ф.
за участю секретаря судового засідання Михалюк С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Березнегувате в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,
26 грудня 2019 року позивач звернулася до Березнегуватського районного суду з вказаним позовом до відповідача в якому зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , але він не проживає в ньому з 2017 року. Вказане порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, зокрема вона позбавлена можливості оформити субсидію. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, надавши в судове засідання письмову заяву, справу просила слухати за її відсутності, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала (а.с.26).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим згідно ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (а.с.25).
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.
З матеріалів справи, а саме копії договору купівлі-продажу зареєстрованого Універсальною Товарною Біржею "Ріко-Альянс" в "Журналі реєстрації біржових угод" за №5-136 від 29 грудня 2001 року, укладеного між ОСОБА_3 , яка діяла на підставі доручення від ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони слідує, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , житловою площею 29,3 кв.м. (а.с.9).
Відповідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області 06 грудня 2019 року № 3431, у вказаному житловому будинку крім сина позивача зареєстрований не родич ОСОБА_2 , 1989 року народження (а.с.10). Однак з акту обстеження місця проживання, складеного депутатом Березнегуватської селищної ради 14 листопада 2019 року слідує, що відповідач зареєстрований, але не проживає у будинку з 2017 року. Фактично в будинку зареєстрований та проживає син позивача, ОСОБА_5 (а.с.11).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім громадянином жиле приміщення зберігається протягом шести місяців.
Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Враховуючи, що відповідач без поважних причин не проживає у будинку належному позивачу з 2017 року проте зареєстрований в ньому, що створює ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном, на підставі ст.391 ЦК України суд доходить висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.
Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі по 768 грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його постановлення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області 12.03.1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_3 .

Суддя С. Ф. Орлова