Справа № 266/6828/19
Провадження № 2/266/301/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Федотової В.М.

за участю секретаря Шишханової К.Р.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської рада про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської рада про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 09.12.1993 року між нею та ОСОБА_2 було укладено Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 10.12.1993 р. державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Романовою М.І., реєстровий №2-4119. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано позивачкою в Маріупольському БТІ 27.07.1994 р. за №38268. Однак оригінал договору дарування спірної квартири було втрачено. Позивачка зверталася до нотаріуса з питання отримання дублікату вищевказаного договору дарування, але їй було повідомлено, що видати дублікат Договору дарування від 09.12.1993 р., посвідченого 10.12.1993 р. №2-4119, не виявляється можливим, оскільки усі нотаріальні документи за період з 1950 по 1993 рік включно передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, архівосховища якого знаходяться в м. Донецьку, доступ до якого відсутній. У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду і просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Шевчук Н.А., в судове засідання не з`явилися, надали заяви про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача, який дії на підставі довіреності ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглянути справу без участі представника міської ради.

Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності - певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України.

Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 09.12.1993 року ОСОБА_1 отримала у дар від ОСОБА_2 нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м. Договір було посвідчено 10.12.1993 р. державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Романенко М.В., реєстраційний №2-4119, копія якого міститься в архіві МКП «Маріупольське БТІ». ( а.с. 41)

Відповідно до довідок МКП «Маріупольське БТІ» від 21.08.2019 р. №3223 та від 26.12.2019 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування №2-4119 від 09.12.1993 р., який зареєстровано у МКП «Маріупольське БТІ» 27.07.1994 р. реєстраційний номер № 38268 . Зазначено, що загальна площа квартири змінилася за рахунок площі балкону, підрахованого зі знижувальним коефіцієнтом-0,3, та складає загальну площу 33,3 кв.м., житлову площу 17,0 кв.м.( а.с.8,39.)

Згідно до Технічного паспорту виданого ККП «МБТІ - Маріупольська нерухомість» від 21.08.2019 року квартира має загальну площу 33,3 кв.м., житлову 17,0 кв.м. ( а.с. 4-7).

Згідно до довідки Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області за заявою ОСОБА_1 від 12.08.2019 р. з приводу втрати нею правовстановлюючого документу, а саме договору дарування №2-4119 на квартиру АДРЕСА_1 , заведено ЖЄО №10115 від 12.08.2019 р. ( а.с. 43,44). Заява щодо втрати документу розглянуто, про що повідомлено листом від 06.09.2019 р. №3012-к/104/0802019.( а.с.45).

ОСОБА_1 подано заявку на оголошення до газети «Приазовський робочий» зі змістом: вважати недійсним договір дарування №2-4119 на спірну квартиру ( а.с. 42).

Відповідно до листа Другої маріупольської державної нотаріальної контори від 05.11.2019 року №1687/01-16 видати дублікат Договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого Другою маріупольською державною нотаріальною конторою 10.12.1993 р. за реєстровим №2-4119 не виявляється можливим, оскільки всі документи державної нотаріальної контори за період з 1950 по 1993 рік включно прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів. У зв`язку із тим, що місто Донецьк знаходиться на тимчасово окупованій території, на якій органи державної влади свої повноваження тимчасово не виконують, доступ до документів архіву відсутній ( а.с. 10).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 188187886 від 11.11.2019 р. відомості щодо зареєстрованого права власності на спірну квартиру у реєстрі відсутні ( а.с. 9).

За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.

Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права.

Правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-1858цс15 визначено, що за правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Дану позицію було уточнено Судовою палатою у цивільних справах ВСУ в іншій постанові від 07.10.2015 по справі № 1622цс15: «Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.»

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оригінал правовстановлюючих документів є таким, що був втрачений позивачем, права якого можуть бути захищені шляхом застосування механізму, передбаченого статтею 392 ЦК України щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов`язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м. Донецьк.

Таким чином, враховуючи, що відповідач позов визнав повністю з урахуванням, фактичних обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, право власності підлягає визнанню відповідно до Договору дарування від 09.12.1993 року №2-4119 посвідченого Другою маріупольською державною нотаріальною конторою 10.12.1993 р. та зареєстрованим МКП «Маріупольське БТІ» від 27.07.1994 р. №38268.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст.316, 317, 328, 391, 392 ЦК України, ст.ст.12, 81, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,3 кв.м, житловою 17,0 кв.м.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Федотова В. М.