Справа № 454/3098/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л.Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль скаргу адвоката Смолинця Василя Івановича в інтересах ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою та просить визнати неправомірними дії державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С. щодо винесення постанов ВП №60436474, ВП №60436323 щодо відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та накладення арешту на майно а також скасувати вищевказані постанови.

Свої вимоги мотивує тим, що між колгоспом та сім`єю ОСОБА_2 було укладено договір найму житлового приміщення (квартири). Згодом колгосп був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство «Галичина», правонаступником якого на сьогоднішній день є ТзОВ «Галичина». На даний час ТзОВ «Галичина» намагаються виселити їхню сім`ю із житлової квартири.

Згідно рішення від 16.02.2010 року колегії суддів Судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду вирішено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виселити із житлового приміщення із наданням їм іншого житлового приміщення у с. Сілець після приведення ТзОВ «Галичина» у відповідність технічного стану будинку. З даним рішенням сім`я ОСОБА_2 погодилася та готові добровільного його виконати, однак жодних дій щодо ремонту їхньої нової квартири не було вчинено.

16.08.2011р. Сокальським ДВС проведено виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із займаної квартири у приміщення в приміщення, яке не придатне для проживання, чим перевищили свої повноваження та фактично не дотрималися вимог судового рішення.

16.07.2012 року Апеляційний суд Львівської області задовольнив скаргу сім`ї ОСОБА_2 та визнав неправомірними дії державного виконавця щодо виселення та зобов`язав відновити виконавче провадження та належним чином виконати рішення Апеляційного суду Львівської області від 16.02.2012р.

Однак незважаючи на вищевказані рішення старший державний виконавець Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С. відкрила виконавче провадження відносно ОСОБА_1 та винесла вищевказані постанови. З наведених підстав вважає, що вказані постанови винесені державним виконавцем є незаконними та підлягають скасуванню.

У відзиві на скаргу начальник Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області просить суд відмовити у задоволенні скарги заявника. Зазначає, що 30.05.2014р. у відділ надійшов виконавчий лист №1321/2113/2012 виданий 10.04.2014р. Сокальським районним судом про виселення із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення, яка самоправно зайняла житлове приміщення.

17.09.2019р. у відділ надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання, на підставі чого 08.10.2019р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, та постанову про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до розділу ІІІ п.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа підлягає виконанню.

Також в розділі IV Інструкції зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка не пізніше наступного робочого дня реєструється в системі та підлягає виконанню.

Таким чином 28.10.2019р. державному виконавцю передано для виконання постанову про стягнення виконавчого збору №43563599 та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження №43563599, на підставі яких було відкрито виконавчі провадження АСВП №60436323 та №60436474, які скеровано боржнику для виконання.

Посилаючись на норми чинного законодавства просить суд відмовити у задоволені скарги повністю, а справу закрити.

У доповненні до відзиву щодо скарги зазначає, що дана скарга немає жодного відношення щодо винесених постанов АСВП №60436323 та №60436474, оскільки боржником у даній справі є ОСОБА_1 . Рішення суду, на які посилається скаржник стосуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Зазначає, що на виконанні в установі перебувало виконавче провадження з виконання рішення Сокальського районного суду №1321/2113/2012 яким вирішено виселити із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення, як особу, що зайняла житлове приміщення. Згодом 17.09.2019р. у відділ надійшла заява про повернення виконавчого документа без виконання.

Однак виконавчий лист згідно рішення Львівського апеляційного суду на виконання у відділ не надходив. Таким чином скарга не відповідає дійсним обставинам справи та не має жодного відношення до постанов АСВП №60436323 та №60436474 які стосуються ОСОБА_1 , а тому у її задоволенні слід відмовити.

Скаржник та її адвокат Смолинець В.І. в судовому засіданні подану скаргу підтримали та просили задоволити, надали пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Представник Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області в судове засідання не прибув, однак у поданому відзиві та його доповнені просив проводити розгляд справи у їхній відсутності.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.10.2019р. державним виконавцем Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С. відкрито виконавче провадження ВП №60436323 про стягнення виконавчого збору із ОСОБА_7 та винесено постанову про арешт майна боржника в рамках даного виконавчого провадження.

Також що 28.10.2019р. державним виконавцем Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С. відкрито виконавче провадження ВП №60436474 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження та одразу ж винесено постанову про арешт майна боржника.

Передумовою відкриття вказаних виконавчих проваджень став виконавчий лист виданий Сокальським районним судом Львівської області №1321/2113/2012 ід 10.04.2014р. яким згідно рішення суду від 19.12.2012р. вирішено виселити із житлової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 без надання іншого житлового приміщення, як осіб, які самоправно зайняли житлове приміщення.

Із матеріалів скарги ОСОБА_1 посилається на рішення від 16.02.2010 року колегії суддів Судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду, яким вирішено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виселити із житлового приміщення із наданням їм іншого житлового приміщення у с. Сілець після приведення ТзОВ «Галичина» у відповідність технічного стану будинку №758 в с.Сілець.

Однак вказане рішення було винесене 16.11.2007р. (та додаткове рішення від 30.03.2009р.) суддею Сокальського районного суду Львівської області та стосується справи №22ц-16, копія якого міститься у матеріалах цивільної справи №1321/2113/2012.

Окрім того у скарзі ОСОБА_1 посилається на рішення від 16.07.2012 року колегії суддів Судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду, яким вирішено ухвалу Сокальського районного суду від 20.12.2011р. (справа судді Веремчук О.А.) скасувати та ухвалити нову, якою визнано дії державного виконавця щодо виселення ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1 неправомірними та зобов`язати виконати рішення апеляційного суду Львівської області від 16.02.2010р., відновивши виконавче провадження.

Таким чином вищезгадані в матеріалах скарги рішення не мають жодного відношення до виконавчого провадження ВП №60436323 та ВП №60436474, оскільки такі були відкриті на виконання рішення суду №1321/2113/2012р. та стосуються ОСОБА_1 .

Також згідно матеріалів цивільної справи №1321/2113/2012р. було встановлено, що рішення суду від 19.12.2012р. було оскаржено в апеляційному порядку, однак таке залишено без змін.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

На спірні правовідносини поширюється саме Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону №1404-VIII, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як встановлено в ході розгляду скарги рішення суду №1321/2113/2012 перебувало на виконанні в Сокальському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області та згідно заяви стягувача від 17.09.2019р. повернуто виконавчий документ без виконання.

Статтею 40 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа та зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802, яка чинна станом на сьогоднішній день, зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Також у п.2 розділу ІV Інструкції, зазначено, що якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Згідно з положеннями ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що дії державного виконавця щодо винесення постанов ВП №60436474, ВП №60436323 щодо відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та накладення арешту на майно ОСОБА_1 не є протиправними.

У процесі розгляду скарги не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні скарги адвоката Смолинця Василя Івановича в інтересах ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Повний текст ухвали складено 23.01.2020 року.

Головуючий: Л. Ю. Фарина