УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , підписана представником заявників - адвокатом

Дрижаковою Д.Ю., в якій заявники просять суд встановити рішенням суду факт народження дитини поза закладом охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначений перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом.

Згідно пункту 7 вищевказаної частини статті, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

В роз`ясненнях, викладених п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, звернуто увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як убачається зі змісту заяви, заявники просять суд встановити факт народження дитини поза закладом охорони здоров`я, оскільки через епідемію COVID-19 та карантинні обмеження ОСОБА_1 не змогла вчасно звернутися до комісії з питань підтвердження факту народження дитини.

Згідно поданої заяви, встановлення вказаного в ній факту обумовлено необхідністю державної реєстрації народження дитини.

Підпунктом а) пунктом 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня

2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за

№ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9.

Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Для розгляду відповідної справи у суді орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження (додаток 1), у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року №9 затверджено Порядок підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я (далі - Порядок), який визначає процедуру підтвердження медичною консультаційною комісією (далі - комісія) факту народження жінкою дитини поза закладом охорони здоров`я (далі - факт народження дитини) у разі, коли таким закладом не проводився огляд жінки та дитини, у тому числі на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Порядок утворення комісії та положення про неї затверджуються МОЗ. Комісія розглядає питання щодо підтвердження факту народження дитини за письмовою заявою жінки, яка народила дитину, або її чоловіка, родичів, інших осіб, представника служби у справах дітей (далі - заявник) (п.2, 3 Порядку).

Рішення про підтвердження факту народження дитини приймається у разі, коли імовірна дата пологів жінки збігається з вірогідним віком дитини, або наявності довідки про генетичну спорідненість між жінкою, яка народила дитину поза закладом охорони здоров`я, та дитиною (абзац 2 п.6 Порядку).

За результатами аналізу документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку, комісія не пізніше десяти календарних днів з моменту їх отримання приймає рішення про підтвердження або відмову у підтвердженні факту народження дитини та складає висновок за формою згідно з додатком 3 у двох примірниках (п.7 Порядку).

Згідно п. 8 Порядку після підтвердження факту народження дитини заклад охорони здоров`я, під наглядом якого перебуває дитина, видає на підставі висновку комісії заявникові медичну довідку про перебування дитини під наглядом лікувального закладу за формою № 103-1/о, затвердженою МОЗ, яка є підставою для проведення державної реєстрації народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Отже законодавчо визначений інший, ніж судовий, порядок підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я.

Як убачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 , або її чоловік, інші родичі до відповідної комісії не звертались.

Що стосується викладених у заяві доводів про те, що через епідемію COVID-19 та карантинні обмеження ОСОБА_1 не змогла у визначені пунктом 4 Порядку строки подати до комісії зазначені в цьому пункті документи для підтвердження факту народження дитини, то вищевказаним Прядком не встановлено таких наслідків пропуску тижневого строку, як відмова у прийнятті документів, чи відмова у встановленні відповідного факту.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (ч.9 ст.10 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкриті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, вивчивши матеріали поданої заяви, беручи до уваги мету та підстави звернення заявників з даною заявою до суду, та враховуючи законодавчо визначений порядок підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, яким встановлення таких фактів віднесено до компетенції медичної консультативної комісія з підтвердження факту народження жінкою дитини поза закладом охорони здоров`я, яка утворюється Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурними підрозділами з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, отже встановлено інший ніж судовий порядок встановлення таких фактів, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, оскільки встановлення такого факту в судовому порядку не передбачено, отже дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями2, 4, 5, 10, 186, 315, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я - відмовити.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не булла вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: