Справа № 755/2275/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Бурлака Д.О. ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, поновлення права на приватизацію житла, визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, поновлення права на приватизацію житла, визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивував тим, що 17 лютого 1982 року батьком позивача було отримано ордер № 572 на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до свідоцтва на право власності на житло, виданого 07 грудня 1999 року Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, вказане житлове приміщення належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 по 1/5 частині кожному. На момент приватизації квартири позивач був неповнолітнім, тому не давав згоди на приватизацію квартири. Тривалий час позивач не проживає у квартирі та позбавлений можливості отримати житло за місцем постійної служби. У зв`язку з чим просить визнати частково недійсним свідоцтво на право власності, видане 07 грудня 1999 року на підставі розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації в частині визначення кількості осіб-власників та розміру їх часток, виключити позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір частки -1/5, із числа власників квартири АДРЕСА_2 ; відновити за ним право на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-X11 «Про приватизацію державного житлового фонду»; визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 1/4 частині за кожним. Зобов`язати Дніпровську районному у місті Києві державну адміністрацію зареєструвати право власності на житло- квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини за кожним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

14 квітня 2020 року протокольною ухвалою суду витребувано у Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації належним чином завірену копію приватизаційної справи спірної квартири.

Крім того, 14 квітня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

20 липня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримає.

Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав у повному обсязі.

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До суду надійшли заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва на право власності на житло, виданого 07 грудня 1999 року Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, житлове приміщення, АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (а.с. 35).

Позивач просив визнати частково недійсним свідоцтво на право власності, видане 07 грудня 1999 року на підставі розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації в частині визначення кількості осіб-власників та розміру їх часток, виключити позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір частки -1/5, із числа власників квартири АДРЕСА_2 ; відновити за ним право на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-X11 «Про приватизацію державного житлового фонду».

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що на момент приватизації квартири позивач був неповнолітнім, тому не давав згоди на приватизацію квартири. Тривалий час позивач не проживає у квартирі та позбавлений можливості отримати житло за місцем постійної служби

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки 01 грудня 1999 року ОСОБА_2 подано заяву до органу приватизації Дніпровського району м. Києва про передачу йому та членам його сім`ї в приватну власність квартиру АДРЕСА_2 . На момент приватизації в спірній квартирі проживав та були зареєстровані неповнолітній син ОСОБА_1 та повнолітні члени сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Виходячи з норм законодавства, яке регламентує приватизацію Державного житлового фонду, участь у приватизації приймають всі зареєстровані в житловому приміщенні особи. Законодавством відмова від участі у приватизації житла не передбачена, крім виключних випадків. Згоду на участь у приватизації надають всі повнолітні члени сім`ї, представниками дітей виступають їх батьки.

На підтвердження відзиву представником відповідача надано копію заяви ОСОБА_2 від 01 грудня 1999 року до органу приватизації Дніпровського району м. Києва про передачу йому та членам його сім`ї в приватну власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с.54), копію ордера на житлове приміщення АДРЕСА_2 , виданого 17 лютого 1982 року ОСОБА_2 (а.с.55), копію розпорядження № 51-508 від 07 грудня 1999 року Дніпровської районною державною адміністрацією м.Києва про приватизацію квартири (а.с.56, 57), копію довіреності, виданої ОСОБА_1 , який діяв за згодою матері ОСОБА_3 та уповноважував ОСОБА_2 бути представником у державних установах з питання приватизації квартири АДРЕСА_2 (а.с.58).

Позивач скористався своїм правом подачі відповіді на відзив, в якому зазначив, що його батьки, підписавши заяву від його імені, не розуміли, що це буде перешкодою для отримання ним житла в майбутньому. У теперішній час позивач не бажає мати у власності 1/5 частину вказаного житла. (а.с.61-63).

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 скористалися своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову, відповідно до яких зазначено, що позивач з липня 2000 року не проживає, не бере участь у витратах по утриманню квартири та прибудинкової території.

Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, яке було чинним на момент виникнення правовідносин, передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно п. 5 зазначеного Положення передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію (пункт 18 цього Положення).

При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення(п.20 вказаного Положення).

Згідно п. 22 зазначеного Положення відомості про займані наймачем приміщення та їх площу наводяться згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються у державному підприємстві по обслуговуванню житла. При відсутності інвентаризаційних матеріалів або невідповідності їх інформації фактичному стану, що викликано проведенням ремонту чи реконструкцією будинку, підприємство по обслуговуванню житла відновлює їх через бюро технічної інвентаризації. Уточнення необхідних для приватизації квартир (будинків) даних шляхом обстеження можуть здійснювати підприємства, на які покладено обов`язки оформлення документів по приватизації державного житлового фонду.

Пунктом 23 Положення передбачено, що оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Згідно п. 24 цього Положення зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження (додаток 8). При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження).

Пунктом 26 Положення передбачено, що на підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру (додаток 9), а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло (додаток 10) та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі.

Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частина першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Судом встановлено, що на день приватизації спірної квартири позивач був неповнолітнім членом сім`ї наймача ОСОБА_2 та мав право на приватизацію житла.

Отже, заявлені позивачем вимоги про визнання частково недійсним свідоцтво на право власності, видане 07 грудня 1999 року на підставі розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації в частині визначення кількості осіб-власників та розміру їх часток, виключення позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір частки -1/5, із числа власників квартири АДРЕСА_2 ; відновлення за ним право на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-X11 «Про приватизацію державного житлового фонду» не ґрунтуються на законі.

Крім того, позивач просить визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 1/4 частині за кожним. Зобов`язати Дніпровську районному у місті Києві державну адміністрацію зареєструвати право власності на житло- квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини за кожним.

Частиною 1 статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної особи.

Частиною 2 статті 62 ЦПК України передбачено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Однак позивачем не доведено його право на звернення до суду від імені третіх осіб по справі, тому зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, поновлення права на приватизацію житла, визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії повністю.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 203, 215, 216, 229, 345 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, поновлення права на приватизацію житла, визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 липня 2020 року.

Суддя Н.Є.Арапіна