РІШЕННЯ

Іменем України

27.07.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді Марків Ю.С.

при секретарі Волкову Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ЛКП «Затишне» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С ТА Н О В И В:

позивач звернувся до суду із позовом, в подальшому уточнивши такий, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 10913, 41 грн. за фактично надані житлово-комунальні послуги та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що буд. АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні ЛКП «Затишне». Оскільки відповідач не в повному обсязі проводить оплату за житлово-комунальні послуги, отримані від ЛКП «Затишне», внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 10913,41 грн. Позивачем встановлено, що комунальне підприємство проводило нарахування коштів за житлово-комунальні послуги, які ним надавались, а на його рахунки відповідачі здійснювали часткові платежі за їх надання, а відтак, як зазначає позивач, можна зробити висновок, що між ними був укладений усний договір. Окрім цього, відповідач протягом усього часу існування заборгованості здійснював часткову оплату, тим самим визнаючи існування даної заборгованості та наявність договірних відносин між ним та ЛКП «Затишне». На думку позивача, це є підставою для переривання перебігу позовної давності. Зважаючи на вищевикладене, просить поновити строк позовної давності та стягнути з відповідача 10913,41 грн. та судові витрати.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2019 року, проведений на підставі рішення зборів суддів №6 від 17.09.2019 року та розпорядження керівника апарату №110/Р від 25.09.2019 року, суддю Марків Ю.С. обрано для розгляду зазначеної справи.

Представник позивача в попередніх судових засіданнях позов підтримувала, однак у судове засідання, призначене на 27.07.2020 року не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі представника ЛКП, позовні вимоги просять задоволити у повному обсязі.

Відповідач в попередніх судових засіданнях не заперечувала проти наявності заборгованості за житлово-комунальні послуги, однак прохала суд застосувати строки позовної давності. У судове засідання, призначене на 27.07.2020 року не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила при винесенні рішення врахувати клопотання про застосування строків позовної давності, яке знаходиться в матеріалах справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №2028 від 19.05.2017 року ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_2 перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП «Затишне».

Відповідно до відомостей про нарахування та оплату послуг з постачання холодної води від 19.05.2017 року вбачається, що заборгованість станом на 19.05.2017 року становить 1522,01 грн.

Відповідно до відомостей про нарахування та оплату послуг з постачання утримання будинку та прибудинкової території від 19.05.2017 року вбачається, що заборгованість станом на 19.05.2017 року становить 9391,40 грн.

29.05.2018 року від відповідача до суду надійшло клопотання про застосування строків позовної давності по даній справі, просить такі застосувати до даної справи, які є підставою для відмови у позові.

01.06.2020 року від представника ЛКП «Затишне» до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог та про доручення до матеріалів справи, в якій позивач зазначає, що строк позовної давності був перерваний 31.08.2015 року шляхом подання заяви про видачу судового наказу, а отже з моменту переривання строку позовної давності , оскільки 30.06.2015 року ЛКП "Затишне" звернулось до Франківського районного суду м.Львова із заявою про видачу судового наказу із ОСОБА_1 , суддя Франківського районного суду м.Львова Мигаль Г.П. ухвалила Ухвалу про відмову у прийнятті заяви від 01.07.2015 року у справі №465/4275/15-ц.

Крім цього, 31.08.2015 року ЛКП "Затишне" звернулось до Франківського районного суду м.Львова із заявою про видачу судового наказу із ОСОБА_1 .

11.09.2015 року суддя Франківського районного суду м.Львова Мартьянова С.М. видала судови наказ у справі №465/6076/15-ц, рішення набрало законної сили 23.22.2015 року.

23.11.2015 року боржниця ОСОБА_1 подала до Франківського районного суду м.Львова заяву про скасування судового наказу у справі №465/6076/15-ц.

08.12.2015 року судовий наказ у справі №465/6076/15-ц скасовано суддею Франківського районного суду м.Львова.

23.05.2017 року ЛКП "Затишне" подало у Франківський районний суд м.Львова позовну заяву до відповідачки ОСОБА_1 про стягненн заборгованості за житлово-комунальні послуги, справа №465/2978/17.

Як власники так і споживачі житлово-комунальних послуг, згідно ст.ст.156,162 ЖК України, зобов`язані не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Як вбачається з вище наведеного, саме на споживача послуг покладається обов`язок доведення перед судом належними та допустимими доказами (актами-претензіями) того факту, що передбачені умовами договору послуги надавались не належної якості (не своєчасно, не в повному обсязі тощо) чи взагалі не надавалися.

В той же час, відповідачем не було подано до суду доказів, передбачених вище згаданою нормою закону, про невиконання чи неналежне виконання позивачем своїх обов`язків по утриманню житла та наданню житлово-комунальних послуг.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності.

Керуючись ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Відповідно до ч. 2ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, оскільки, представником ЛКП «Затишне» надано докази на підтвердження надання вказаних послуг та їх обґрунтованості, обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення сум, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача плати за житлово-комунальні послуги знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки відповідач у встановленому законом порядку не відмовлялась від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від її оплати, відповідачем надано не було, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Ч.2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності, а відтак у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності слід відмовити.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року №6-214цс14.

Згідно із ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 1600 грн. судового збору.

Керуючись 12, 13, 258, 259, 265, 268,ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

позов Львівського комунального підприємства «Затишне» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Затишне» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 10913,41 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Затишне» 1600,00 гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Марків Ю.С.